# data[].attributes.body
Pàgina interamb informacions sobre dones artistes de totes les èpoques, incloses artistes del Renaixement i el Barroc.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La proposta és fer un crèdit per acostar-nos a algunes de les artistes que van existir en les diferents èpoques històriques. Intentarem conèixer les característiques de les èpoques en què van viure, la trajectòria particular de cadascuna i algunes de les seves obres.

L'activitat ha de complementar-se amb una recerca de l'alumnat sobre artistes contemporànies i de l'actualitat.Veure mostra.

# data[].attributes.attachment_link.description
La proposta és fer un crèdit per acostar-nos a algunes de les artistes que van existir en les diferents èpoques històriques. Intentarem conèixer les característiques de les èpoques en què van viure, la trajectòria particular de cadascuna i algunes de les seves obres.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Dones

2 Elisava, una misteriosa artista medieval (1100-1122)

A l'edat mitjana la majoria de gent estava preocupada perquè la seva família arribés a l'endemà sana i estàlvia; perquè les collites fossin bones; perquè, si topaven amb el senyor feudal, aquest no s'hagués llevat amb el peu esquerre; perquè quan arribés l'hora tinguessin una bona mort, i perquè a partir de llavors estiguessin acompanyats per àngels d'ales flonges en lloc de diables armats amb cullerots gegants per remenar les calderes infernals.
Una mestra del brodat
L'èxit social era aleshores una extravagància que pocs es plantejaven, i l'únic que aspiraven a deixar per a la posteritat era descendència i alguna propietat, si hi havia hagut sort. La paraula artista era un simple sinònim de treball artesanal, i a poca gent se li acudia signar les seves obres. Però hi va haver algunes excepcions.
'Me fecit'
A la col·lecció del Museu Tèxtil i de la Indumentària de Barcelona, que es pot veure al Museu del Disseny de la ciutat, hi ha el penó de Sant Ot [a la imatge, la representació de l'evangelista Marc]. La peça es va trobar el segle passat dins d'un reliquiari a la catedral de la Seu d'Urgell. Es va fer en el segle XII i és una de les mostres catalanes més importants de brodats de l'època. Ho és pel seu valor artístic i també perquè diu en lletres ben clares "Elisava me fecit". És a dir, que en va ser l'autora una dona que es deia Elisava. Amb aquestes paraules la brodadora va deixar la seva empremta per a la posteritat, per a la història, al costat de Maria, autora de l'estola de sant Narcís, i Ende, il·luminadora, dues de les poques dones medievals que també van decidir signar els seus treballs. Això sí, d'Elisava en sabem tan poca cosa que no se sap si es tractava d'una monja o d'una laica que treballava per al clergat d'Urgell.
Suposicions
Alguns experts creuen que podria ser alhora l'artista i la mecenes de l'obra, o una dama propera a Llúcia de la Marca, mare d'Ot, bisbe d'Urgell. És difícil que esbrinem qui va ser realment. En aquella època, teixir, filar i brodar era una tasca quotidiana per a les dones, una feina necessària per al dia a dia. Però darrere d'aquell brodat delicat amb fil de seda, rogenc i daurat, amb un pantocràtor i tres figures femenines en actitud reverent, hi ha un talent excepcional. I una dona que es va rebel·lar contra l'anonimat.

4 Elisenda de Sant Climent i la relíquia del Sant Drap (1220-1297)

Durant 500 anys, a la Seu Vella de Lleida es va venerar la tela amb què la Mare de Déu va embolcallar el cos del nen Jesús quan va néixer. L'anomenat Sant Drap o Sant Bolquer va estar a punt de causar un conflicte diplomàtic entre Jaume I i el rei musulmà de Tunis. I darrere de tot plegat hi havia Elisenda de Sant Climent i la seva increïble història.
De Pollença a Tunísia
Elisenda era una lleidatana que va participar en la repoblació de Pollença. Allà vivia amb el seu marit i la seva filla Guillemona quan uns vaixells moriscos van atacar la ciutat i se'ls van endur com a presoners. Aquell 1238, mare i filla es van integrar al palau de l'emir de Tunis, i la noia, que era molt bella, es va acabar casant amb el fill primogènit de l'emir, anomenat Abu'Abd Allah al-Mustansir Mimmomelí. Ho va fer sota el nom de Rocaia i després d'abraçar l'islam. La mare, ja vídua, es va quedar a viure amb ella, i va gaudir de certs privilegis dins la cort. Fins que un dia va aparèixer Arnau de Solsona.

Arnau era un dels grans mercaders de Lleida, i anava sovint a Tunísia per vendre-hi teixits. En un d'aquests viatges va coincidir amb Elisenda (es creu que podrien haver estat veïns del carrer Major de Lleida quan eren petits). La trobada va ser fructífera: Elisenda i Arnau es van casar i van decidir tornar a la seva ciutat natal. Entristida per la separació, la filla va donar a la mare un souvenir molt especial: el Sant Drap que guardava l'emir.

Quan Mimmomelí es va adonar que li faltava aquella relíquia tan valuosa, va demanar a Jaume I que obligués el matrimoni a tornar-lahi. Però el rei, tot i que tenia bones relacions amb el tunisià, no el va poder complaure, perquè Arnau va assegurar que no en sabia res. Era cert: Elisenda ho havia amagat al marit durant molts anys.
Confessió notarial
Quan Arnau ho va descobrir, ell també va decidir que calia guardar el secret fins que es va trobar a les portes de la mort, el 1297. Llavors va lliurar el Sant Drap al bisbe, i davant d'un notari va explicar les peripècies que li havia contat la seva dona. El pergamí que va escriure aquell notari es pot consultar a Lleida, però la relíquia es va perdre el 1937. A dia d'avui només en queden uns filets en un medalló, testimoni d'una història de pel·lícula.

7 Bonanada, la llevadora de la noblesa medieval (segle XIV)

No era fàcil ser una dona sàvia a l'edat mitjana. Conèixer remeis per a la salut i ajudar a néixer infants conferia un poder immens... i la mateixa porció de temor i desconfiança. Al segle xiv existia la figura oficial de cirurgiana reial de la Corona d'Aragó, i se sap que el 1332 ocupava aquest lloc una dona anomenada Cahut. A la mateixa època, una llevadora jueva coneguda com a Bonanada tastava el reconeixement i les pors dels homes més poderosos.
Presó i prestigi
Bonanada era la llevadora de confiança de la reina Elionor de Sicília. I no va dubtar a defensar el seu honor quan el fill de la monarca, el futur rei Joan I, el Caçador, la va fer empresonar acusant-la d'haver assassinat amb algun sortilegi la noia amb qui estava a punt de casar-se. Fins i tot el pare de Joan, Pere el Cerimoniós, es feia creus que el jove pogués creure que una dona, des de València estant, pogués matar-ne una altra que es trobava a l'occitana Besiers. Davant de tal disbarat, el rei li va enviar una carta a Joan on li demanava que alliberés Bonanada i afegia amb ironia que "si açò era veer, no ha rey ne gran senyor al món que no fos mort".

Canvi d'opinió
Les intervencions dels pares van ser prou convincents, perquè l'infant va rectificar, i fins i tot, la va acceptar més endavant com a llevadora de la seva esposa, Violant de Bar. Tret d'aquest entrebanc, el prestigi que acompanyava Bonanada va ser enorme. Gràcies a l'aval dels monarques catalans, va treballar també per a altres famílies nobles (per exemple, va assistir els parts d'Elionor d'Empúries) i fins i tot va traspassar les fronteres de la Corona d'Aragó.
Veure néixer un rei
També se sap que va fer algun servei a la cort del rei Joan I de Castella, que la hi devia fer anar atret pel seu prestigi. En aquella ocasió, el que ningú no podia saber és que la criatura que va alenar per primer cop en braços de la llevadora valenciana, entre els sospirs de la partera Elionor d'Aragó, seria l'home que acabaria duent al cap la Corona d'Aragó. Sí, Bonanada, la llevadora preferida dels reis catalans, va ajudar a néixer el futur rei Ferran d'Antequera.

9 Margarida Borràs, a la forca per culpa de la intolerància (?-1460)

Aquell dilluns de finals de juliol del 1460, a València hi feia una calor enganxosa. No hi circulava l'aire, però sí l'excitació d'aquells dies en què passa alguna cosa especial. El trompeta recorria la ciutat i s'aturava a qualsevol racó on s'aplegués prou gent: l'església de Sant Joan de l'Hospital, una cantonada del carrer de la Pau o sota el portal de la Valldigna... L'home informava que aquell dia hi hauria l'execució d'un home que vivia com una dona. Una notícia tan sucosa es va escampar com la pólvora, i molta estona abans de l'hora marcada la plaça ja era plena de gom a gom d'homes, dones i nens.
Transsexual al segle XV
Si la forca s'hagués plantat prop de la catedral, voldria dir que el reu era un cavaller. Si hagués estat al passeig de la Petxina, que era un heretge. Però aquell dia, l'escenari era la plaça del Mercat, l'espai destinat a condemnats comuns: assassins, lladres... Les execucions de sodomites no eren rares -sovint els cremaven-, però aquella era potser la primera persona transsexual que s'ajusticiava a València. La condemnada era Margarida Borràs, la filla d'un notari de Mallorca que havia nascut amb cos d'home i a qui havien batejat com a Miquel. El capellà del rei Alfons el Magnànim, Melcior Miralles, va detallar al seu dietari quin havia estat el seu delicte: "Anava vestit com a dona, e estigué en moltes cases en València en hàbit e vestidures de dona, la cual cosa fonc sabuda e fonc presa e turmentada". Les autoritats també van detenir i torturar algunes persones que s'hi havien relacionat, però Margarida va pagar el preu més alt.
Torturada i vexada
Tal com va detallar Miralles, "la dita Margarida fonc penjada e vestiren-li camisa de home, e ben curta, e sens panyos, en manera que amostrava bé totes ses vergonyes". La van torturar, la van penjar amb escarni i la van enterrar a una fossa comuna, però no van aconseguir que la gent l'oblidés. Avui, més de cinc-cents anys després, és un símbol de la lluita contra la discriminació per raó d'identitat sexual, i l'Ajuntament de València ha aprovat dedicar-li un carrer.

SUBSCRIU-T'HI​

# data[].attributes.attachment_link.description
Dones 2 Elisava, una misteriosa artista medieval (1100-1122) A l'edat mitjana la majoria de gent estava preocupada perquè la seva família arribés a l'endemà sana i estàlvia; perquè les collites fossin bones; perquè, si topaven amb el senyor feudal, aquest no s'hagués llevat amb el peu esquerre; perquè quan arribés l'hora tinguessin una bona mort, i perquè a partir de llavors estiguessin acompanyats per àngels d'ales flonges en lloc de diables armats amb cullerots gegants per remenar les calderes infernals.

# data[].attributes.attachment_link.description
List of Women Artists: *Up to the 17th Century *18th Century *19th Century *Early-Mid 20th Century *Contemporary Artists *Undated

# data[].attributes.attachment_link.description
Breves biografías sobre mujeres que tuvieron un papel relevante en la historia de la ciencia, del arte, de la música, de la política...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La història de les dones ha estat, durant molts segles, una història d'opressió i marginació. En l'últim segle s'ha avançat molt en la igualtat legal, però en la real encara queda molt de camí per recórrer: violència masclista, bretxa salarial, sostre de vidre, treball de cura i de la llar no reconegut ni valorat¿ A El dia de demà ens preguntem: en quina situació estaran les dones l'any 2050? Tindran les mateixes oportunitats que els homes? O encara hi haurà d'haver programes de televisió que tractin aquesta qüestió?

# data[].attributes.attachment_link.description
La història de les dones ha estat, durant molts segles, una història d'opressió i marginació. En l'últim segle s'ha avançat molt en la igualtat legal, però en la real encara queda molt de camí per recórrer: violència masclista, bretxa salarial, sostre de vidre, treball de cura i de la llar no reconegut ni valorat¿ A El dia de demà ens preguntem: en quina situació estaran les dones l'any 2050?

# data[].attributes.headline
Dones científiques al llarg de la història

# data[].attributes.subject
Dones científiques al llarg de la història

# data[].attributes.headline
Elles! 65 dones oblidades de la història

# data[].attributes.subject
Elles! 65 dones oblidades de la història