# data[].attributes.headline
Mathias gruppe 1: Indsprøjtningens virkning begyndte at aftage, i takt med at gråden rundt om båden tog til. Nu jeg tænker over det, så var mine tanker helt groteske: Hvem skulle overtage mine grammofonplader? 

# data[].attributes.subject
Mathias gruppe 1: Indsprøjtningens virkning begyndte at aftage, i takt med at gråden rundt om båden tog til. Nu jeg tænker over det, så var mine tanker helt groteske: Hvem skulle overtage mine grammofonplader? 

# data[].attributes.body
”Øs!”

”Øs!”

Vandet piblede ind i den lille plimsoller, mens sirenerne tudede i baggrunden.

# data[].attributes.body
Lars Brøndum sluttede af med en formaning, om at mennesker skal leve i harmoni med naturen. I samme åndedrag – nærmest ironisk – skar han køligt halsen over på bæveren.

“Der er fysisk plads til bæveren i Danmark, men spørgsmålet er, om der er mentalt plads til den her i landet,” sagde Lars Brøndum med klar hentydning til de årelange konflikter, der har hersket mellem lodsejere og den store gnaver i Vestjylland siden bæverens ankomst.

# data[].attributes.body
Vandet får overtag, og båden kæntrer. Med ét går de fra ti til syv.

Skrigene lyder. Både om hjælp og af frygt.

Det kolde oktobervand omslutter Benjamin. Oven vande flyder nu robåden, og de, der kan, holder fast i rælingen. For at holde både sig selv og båden fra at drukne.

Skvulpende ind over Benjamin kommer kramperne i benene.

# data[].attributes.body
Vinden var kold og hård, da båden endelig var roet væk fra Gillelejes kyst og afslørede, at vinterjakken, han havde købt på kredit sidste vinter, langt fra kunne leve op til sit navn.
Kombinationen af hav og nat udgjorde et simpelt facit:

Mørke.

# data[].attributes.body
Med et skub vugger den lille robåd ud over vandet og ind i mørket.

# data[].attributes.body
Febrilsk prøvede de at skovle vandet ud af båden med en hat. Vandet startede med at pible ind, men det var først da de var over to kilometer ude på havet, at katastrofen indtraf.

Natten før havde nazisterne anholdt jøder i hele København, og Benjamin Blüdnikow havde besluttet sig for, ligesom så mange andre, at tage flugten over sundet.

# data[].attributes.body
Sirenerne begynder at tude i mørket i landet bag Benjamin Bludnikow. Han er på flugt med ni andre. Søen er rolig i Øresund, men i båden er der uro. Besætningen skiftes til at kritisere roningen og tysse på hinanden. Mørket er gennemtrængende, men langsomt bevæger plimsolleren sig mod lyset og friheden i Sverige.

# data[].attributes.body
Pludselig begyndte båden at fyldes med vand. Først langsomt, så i en sådan fart, at Benjamin Blüdnikow ikke kunne følge med, da vennerne i robåden panisk forsøgt at øse vandet ud med en hat. Det var helt vanvittigt, og selvfølgelig virkede det ikke.

# data[].attributes.headline
Gruppe 5 - Hortons (Foreløbigt materiale)

# data[].attributes.subject
Gruppe 5 - Hortons (Foreløbigt materiale)

# data[].attributes.body
På væggene i den lille 3-værelses lejlighed i Fredericia hænger billederne af Pavia Andersens familie.

Han nævner navnene på sine børn én efter én. Fem i alt. Stod det til ham selv, var der 11. Konen er dog ikke med på den idé, og han ved også selv, at det aldrig har været eller bliver muligt.

For sygdommen gør ikke kun ondt på Pavia, den har ramt hele familien. Den familie som betyder alt for ham, men siden iltflaskerne flyttede ind i lejligheden har forholdet til børnene og konen ændret sig.

De står i entréen. To gange fem liter ren ilt. De står i soveværelset. To gange ti liter. Overalt har han sine iltflasker inden for rækkevidde for uden dem, kan han intet. Med dem tør han trods alt at leve bare lidt.

”Det er dem, jeg har i min rygsæk. Dem har jeg altid med mig.”

Pavia Andersen viser to iltflasker frem. De rummer kun to liter hver, men med dem kan han bevæge sig frit. Sammen med et rør og en maske har han dem altid med i sin sorte rygsæk. Den er afgørende, hvis anfaldene er på vej. Jo længere tid der går, før de første indåndinger, desto større bliver smerterne.

’’Min familie ved godt, at når anfaldet sætter ind, så skal de lade far være i fred.’’

# data[].attributes.body
Nattens mørke havde lagt sig over den danske kyst og der var ingen lys at se fra hverken havne eller skibe. Ingen hjælp var på vej. I det kolde vand lå en 19-årig jøde på flugt og kæmpede for sit liv.

# data[].attributes.body
"Øs, øs" lyder det bagerst i den lille robåd, mens oktobernattens iskolde havvand fylder båden. Den gamle, overfyldte plimsoller tager vand ind. Hurtigt. Og alle ti mand i den kæmper for at holde båden og dermed sig selv ovenvande. Harry har taget sin bløde hat af, og øser på livet løs for at holde vandet ude. Men intet virker.

# data[].attributes.body
Den lille piges gråd blandede sig med de andres råb om hjælp. Den utrøstelige moder sad med pigen i armene og græd:

”Jette, åh Jette dog, hvad skal vi gøre?”

# data[].attributes.body
”Sschhh!!!!”

Der var uro i båden. Benjamin og hans medpassagerer kaglede løs - til trods for faren for at blive opdaget.

Natten var faldet på, og Benjamin kiggede tilbage på det mørke land; det mørke Danmark ude i horisonten.

# data[].attributes.body
Leopolds tænder klaprer og han klamrer sig til sin søster. Der er varmt i hendes favn, og hendes rolige vejrtrækning får ham til at slappe af. Imens står Benjamin ret og kigger frem. Ikke langt frem.

-Er det ikke en båd, der ligger der…? bliver der spurgt.

# data[].attributes.body
Vandet steg mere og mere, og bagved mig hørte jeg nogen råbe. ”Øs, øs!” Vi var kun 2-3 kilometer ud fra kysten til Gilleleje, hvor Dora, Jette, Harry, Sonja, Leopold og jeg, samt fire mere var blevet sat i en jolle en oktober nat.

# data[].attributes.body
”Der sad vi så. På flugt fra krigens rædsler i en robåd. Besætningen så lidt besværede ud med roningen. De skændtes, men det var ligegyldigt. Vi var kommet godt fra land."

# data[].attributes.body
“Kan sådan noget virkelig hænde mig,” er den første tanke, der slår ned i Benjamin Blüdnikow, mens han ligger i det kolde vand. Omkring ham svømmer vennen Leopold, lille Jette og de otte andre, der denne oktobernat lider samme skæbne. I det fjerne ses lyset fra Helsingborg, Drottninggatan med de mange butikker, Strandvägen og Tågaborg, hvor de velstillede familier bor i deres smukke villaer. De ligger højst sandsynligt trygt i deres senge nu, for klokken er over midnat og mørket har sænket sig over Øresund, Hesselø Bugt og Gilleleje, hvorfra Benjamin og de andre en halv time forinden er stævnet ud i den alt for skrøbelige robåd.

# data[].attributes.body
Nattens tætte mørke udfyldte himmelrummet over havets rolige skvulp kun forstyrret af de strålende lys fra den svenske side, som ikke syntes så langt borte. Og selvom Benjamin Blüdnikow var en ringe svømmer, overvejede han alligevel at forsøge sig. Kunne man for eksempel crawle båden i land?

# data[].attributes.body
Benjamin mærkede sine fødder blive våde. Vandet piblede ind og fyldte den slidte robåd, som et kar, der skulle gøres klar til et varmt bad.

Men vandet var oktoberkoldt, og båden lå midt ude i Øresund. Vandet steg hurtigt. Alt for hurtigt. Det tog kun få sekunder, før det nåede Benjamin til anklerne, så knæene og lårene.

“Øs, øs,” råbte nogen bag ham. Men det nyttede ikke.

Vandet buldrede ind, og da det nåede rælingen på den gamle, slidte båd, kæntrede de.

# data[].attributes.body
Den våde presenning ligger tungt over Benjamins ansigt og krop, så han har svært ved at fornemme, hvor han er, eller i hvilken tilstand han er i.

Lyset fra stjernerne på den sorte oktober-himmel rammer det kolde hav, bevæger sig flygtigt på bølgetoppene for at forsvinde ned i dybet.

Benjamin fornemmer pludselig gennem presenningen en tung skikkelse stå ved siden af ham. Han genvinder gradvist stadigt mere kontrol over sine sanser og mærker gennem sit våde tøj, at han ligger på et plant underlag. Han ligger på en vuggende båd i det sorte hav. Det samme hav som Benjamin for få øjeblikke siden var omklamret af. Eller måske er det halve eller hele timer siden. Tidsfornemmelsen er ikke kommet tilbage endnu.

# data[].attributes.body
Hvad skal der så ske med mine grammofonplader? Tænker Benjamin, omsluttet af skrigene, truslen fra bredden og det mørke vand, der langsomt får hans kolde ben til at stivne.

Hvad sker der med pladerne, hvis jeg drukner?

Båden gynger bedragerisk foran ham. Fyldt op med vand til rælingen.

Den skulle have reddet dem fra døden i Danmark, og nu bliver den måske deres død.

Lysene fra strandvejen gløder som lamper fra en en kahyt, og de råber hjælpeløst efter opspundne både, der kan løfte dem ud af mørket.

Vandet gurgler i munden på Benjamin, mens han hyler. Han bliver ved, til stemmen forsvinder.

# data[].attributes.body
Den skulle have reddet dem fra døden i Danmark, og nu bliver den måske deres død.

# data[].attributes.body
Oskar Enemark kiggede længselsfuldt på uret. Det var nyt. Shiny, sagde enkelte.
"Er der snart frikvarter," tænkte han.
Svaret skulle han snart få.

# data[].attributes.body
Løb Mads. Nazisterne kommer. De har pistoler