# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hur går det för Basir Sharifi, Josef Moradi och de andra i det nya landet? Blankspot skickade för tredje året i rad journalisten Göran Engström till Afghanistan och kan konstatera att efter tre år lever fortfarande drömmen om Sverige.

Artikeln fortsätter på Facebook

Blankspots journalistik görs tillsammans med dig. Om du vill bidra med din kunskap och dina idéer, gå med i Facebookgruppen som finns för reportageserien och följ arbetet bakom kulisserna.

Till gruppen om Afghanistan

Herat, April 2019. Josef Moradi står mitt i förödelsen. Iklädd sin fina vita Shalwar Kameez med gyllene broderier på bröstet. Han försöker ta in det han ser.

- Det känns jättejobbigt. De här människorna var fattiga redan innan, nu har de förlorat allt.

Det har gått nästan två veckor sedan flodvågen kom forsande från bergen i norr. In mellan de låga lerhusen, förbi sjubarnspappan Khair Mohammads hus och vidare genom de smala gränderna tills den med ursinnig kraft slungade sig upp på Soraya Rahmonis takterrass, slet upp ett stort hål i taket och fyllde botten våningen med dynga.

På bara några minuter hade vågen raserat det mesta av Bagh-e Dashts antika bebyggelse och gjort 45 fattiga afghanska familjer hemlösa.

Khair Mohammad sitter på knä i rasmassorna framför det som en gång var entrén till familjens hus. Han pekar på ett dammigt hål i marken. Vem skulle kunna ana att det som skymtar genom den trånga öppningen fram till helt nyligen var familjen Mohammads sovrum? Och att de brutna stockar som sticker upp ur marken är bjälklaget mellan första och andra våningen?

Khair Mohammad krafsar med händerna i leran, fattar tag i en bit tyg och lirkar upp en kudde ur den nu torkade leran.

- Det här är allt jag har lyckats rädda, två kuddar och en madrass, säger han och håller upp sitt fynd.

En bit bort står två av Khair Mohammads söner, Mirwais och Mohammad, och studerar sin pappa.

- Inte ens kläderna jag har på kroppen är mina egna, de har jag fått låna av släktingar.

Bagh-e Dasht är en av de äldsta bevarade delarna av Herat, huvudstad i provinsen Herat, nära gränsen mot Iran. Merparten av det raserade bostadsområdet var närmare 500 år gammalt. Flodvågen kom efter flera dagar med kraftiga skyfall. Efter två år av torka borde regnet ha varit välkommet. Inte minst för alla de bönder ute i provinsen som de senaste åren sett sina skördar torka bort, och som i jakten på försörjning tvingats lämna sina jordbruk och flytta in till stan. Men i de här mängderna!

Josef Moradi skakar på huvudet.

- Hur ska de någonsin kunna bygga upp sina hus igen? frågar han utan att egentligen förvänta sig något svar.

Det har gått drygt två år sedan han tvångsutvisades från Sverige, tillbaka till Afghanistan. Han hade då varit i Sverige i nästan fyra år. Han bodde i Åmål, hade börjat spela fotboll i IF Viken och gick första året på industriprogrammet på Karlbergsgymnasiet när beskedet att han inte skulle få stanna kom från Migrationsverket.

När Blankspot träffade Josef i Herat förra gången, för ganska exakt ett år sedan, gjorde han inget försök att dölja sin besvikelse.

- Jag hade hört så mycket positivt om Sverige. Jag ville studera och skaffa ett bra jobb, och trodde verkligen att om jag bara skötte mig så skulle jag få stanna.

- Men de [Migrationsverket] trodde inte på min berättelse och sa att mina identitetshandlingar från Afghanistan var förfalskade.

Josef, som då även hade låtit sig döpas och gått med i en kristen församling, vägrade att acceptera Migrationsverkets beslut. Aldrig att han skulle återvända frivilligt till Afghanistan.

Inte ens löften om ett återvändarbidrag på 30 000 kronor kunde få honom på andra tankar. Josef Moradi vägrade skriva på utvisningsbeslutet. Till sin handläggare på Migrationsverket sa han: "Mitt liv inte är till salu".

Själva deportationen minns Josef inte så mycket av. Han säger själv att han blev drogad på planet. Känslan när han landade på flygplatsen i Kabul var "nu är det slut, nu dör jag".

Två år senare är Josef Moradi fortfarande i livet, och verkar dessutom må ganska bra. Oklanderligt ren och snygg precis som förra gången. Glasögonen med de markerade bågarna i plast är utbytta mot ett par i glänsande metall. Och så har han gått upp lite i vikt det senaste året, säger han.

- Jag rör mig nog lite mindre än tidigare. Och så är den afghanska maten annorlunda jämfört med den svenska. Mer potatis och bröd.

Redan innan Josef Moradi lämnade Sverige led han av svåra mardrömmar. Läkaren i Sverige skrev ut läkemedel på recept, men efter återkomsten till Afghanistan hade han svårt att få tag på rätt mediciner.

Idag är mardrömmarna borta. Och rädslan och osäkerheten som han kände första tiden har släppt. Flytten från Kabul till Herat är en viktig anledning.

- Ja, absolut. Herat är mycket tryggare än Kabul. Det är inte så mycket bomber här, men däremot en del annan kriminalitet. Jag undviker att gå ut själv sent på kvällen, eftersom risken att bli rånad är större då, säger han.

Två kvällar i veckan spelar Josef Moradi fotboll i en sporthall i Herat. Han brukar gå dit tillsammans med de andra killarna i laget. Sammanlagt brukar de vara 15-16 kompisar på träningarna, en av dem är målvakten Hussain, som också blivit en av Josefs bästa vänner, sedan en tid tillbaka är de dessutom rumskompisar, berättar Josef.

Förra gången Blankspot träffade Josef hyrde han ett rum tillsammans med ett par andra unga afghanska killar i stadsdelen Jebraiel. Ett lugnt och bra område, konstaterade Josef då, men rummet var litet, knappt tolv kvadratmeter, och mycket enkelt.

Nu är de 5-6 killar som hyr ett rum ihop. Det är betydligt större än det tidigare, men blir ändå billigare eftersom fler delar på hyran. Köket delar de med de andra hyresgästerna i huset.

För tillfället är Josef Moradi arbetslös. Han har haft några tillfälliga jobb, berättar han, bland annat som vaktmästare samt på en fabrik där han sydde väskor. Båda anställningarna tog slut abrupt när arbetsgivarna meddelade att det inte längre fanns tillräckligt med jobb.

Speciellt på vintern kan det vara ont om jobb i Afghanistan, berättar Josef. Just nu lever han på pengar som hans vänner i Sverige skickar till honom. Det räcker till mat och hyra, men inte så mycket mer. Framför allt är vännerna i Åmål ett bra stöd när han mår dåligt och när längtan efter Sverige blir för stor. Josef pratar med värme om sin "mormor" i Svanskog, en kvinna som var med i samma kristna församling som Josef och som han hade mycket kontakt med under åren i Sverige.

- Vi pratar fortfarande i telefon en gång i veckan, berättar Josef.

Fler och fler människor samlas. De gestikulerar och pratar i munnen på varandra. Snart utbryter huggsexa om att få visa upp de trasiga rester som finns kvar av just deras hus.

Fazil Ahmad, en medelålders man i dammig shalwar kameez och söndertrasade bygghandskar, berättar att flodvågen kom vid tvåtiden på natten. Han, hustrun och de tre barnen låg och sov när de plötsligt hörde grannarna skrika utanför. Fazil rusade mot dörren. När han öppnade såg han vattenmassorna komma forsande mot honom.

- Sekunden senare stod jag med vatten upp till midjan. Jag skrek åt min fru och mina barn att snabbt ta sig ut ur huset, berättar Fazil Ahmad.

Morgon efter hade det mesta av vattenmassorna sjunkit undan. Folk samlades i grupper och hjälptes åt att rädda det lilla som fanns kvar att rädda. Som genom ett under var det ingen som omkom, ändå har Fazil Ahmad svårt att känna någon lättnad. Hans hus har förvandlats till en sandlåda, och de få av familjens ägodelar som inte spolades bort med flodvågen ligger begravda under metervis med lera och grus.

Han drar med foten i marken. De senaste dagarna har han letat efter personliga tillhörigheter: viktiga dokument, anteckningsböcker och foton på barnen. Hittills har han inte hittat ett dugg.

- Människorna här är enkla dagarbetare. Varje dag är en kamp för att överleva. Istället för att jobba måste vi nu lägga all tid på att försöka bygga upp våra hus igen.

Vad tänker du om framtiden?

- Om framtiden? Vilken framtid?

En bit bort tittar änkan Nasimea ut över ödeläggelsen. Hon har slagit sig ner på en liten kulle, resterna av det som tidigare var hennes hem. Nasimea berättar att hon låg och sov när vattnet plötsligt kom forsande in genom dörröppningar och fönster. Elektriciteten var det första som försvann. Hon visar med armar och ben hur hon lyckades kravla sig ut ur huset precis innan väggarna gav vika och taket störtade in.

Vi följer henne till grannhuset, ett av få hus i området som fortfarande står upp. Att det klarat sig beror på att det är betydligt yngre än övriga hus. Väggarna är gjorda i armerad betong, ändå har huset drabbats av stora sättningar och precis som hos Khair Mohammad och Soraya Rahmoni är hela bottenvåningen fylld av rasmassor.

- Mannen som äger huset har flyttat. Jag får bo här så länge, vem vet, han kanske aldrig kommer tillbaka, säger Nasimea och slår sig ner i det gassande solljuset på det som tidigare var golvet på andra våningen.

- Min son säger till mig att jag inte kan bo kvar här, att det är för farligt och att resten av huset kan rasa ihop när som helst.

Snart två veckor efter att flodvågen drog fram genom Bagh-e Dasht har de boende ännu inte fått någon hjälp från de afghanska myndigheterna. En privat hjälporganisation har varit där med enkla förnödenheter. Nasimea pekar på en hylla på väggen. Ett diskställ, några kokkärl och fyra säckar med vetemjöl är allt de fått.

Det har blivit tidig eftermiddag när vi åker tillbaka in mot Herats centrum. Staden sjuder av liv: bilar, motorcyklar och pimpade rickshaws trängs om utrymmet på gatorna. På trottoarerna skuttar små klungor av flickor och pojkar i skoluniformer fram mellan fruktstånd och tiggande kvinnor i duvblå burkor.

Tillbaka på hotellet bekräftar den försynte men artige unge mannen i receptionen det Josef Moradi nyss konstaterat: Herat är en av de säkraste städerna i Afghanistan. Kanske till och med den säkraste.

- Ute i provinsen händer det saker, men i stan har vi inte haft några explosioner de senaste sex-sju månaderna. Och när det händer något är det oftast mindre incidenter.

Han säger det med en axelryckning, som om det inte var något att ta notis om.

Dagen innan har talibanerna annonserat starten för sin årliga våroffensiv. Varningar om förestående attacker duggar tätt. Underrättelserapporter talar om förhöjd hotbild mot i första hand politiska, militära och internationella mål, men inte mycket händer.

På gatorna i de stora städerna: Kabul, Mazar-e Sharif och Herat, rullar livet på som vanligt. Trafikkaoset, gyttret av människor i rörelse, gatuförsäljarna, skolbarnen i sina uniformer, männen som sitter och hänger i sina skottkärror, kvinnorna med sina överfulla frukt- och grönsakspåsar och så tiggarna.

Först en dryg vecka senare, efter flera månader av relativt lugn, sker en attack mot en av huvudstadens regeringsbyggnader. Utöver de fyra gärningsmännen mister tre personer ur de afghanska säkerhetsstyrkorna och minst två civila livet. Vem som utfört attacken är oklart. I ett uttalande säger sig talibanerna inte ha något med händelsen att göra.

Josef Moradi säger att det finns mycket att oroa sig för i Afghanistan, men han är inte rädd längre. Dock saknar han Sverige, och han har inte gett upp tanken på att en dag kunna återvända, kanske på arbetsvisum.

- Jag tänker hela tiden på hur jag ska kunna ta mig tillbaka.

Vad har då varit jobbigast under hela den här långa resan?

- Omställningen. Att efter fyra år i Sverige plötsligt få veta att man inte får stanna. Det var väldigt tufft.

Hotqol, Ghazni, november 2018. Anfallet kan knappast ha kommit som någon överraskning. Dagarna innan hade talibanerna attackerat flera närbelägna städer och byar. Ändå tycks de lokala miliser som fått den otacksamma uppgiften att försvara Hotqol, den lilla marknadsstaden på gränsen mellan Jaghori- och Gilanddistriktet i provinsen Ghazni, ha blivit fullständigt överrumplade.

Anfallet inleddes en timme efter midnatt, natten mot den 7:e november i fjol. Med dödlig precision och effektivitet attackerades åtminstone åtta olika försvarsposteringar inom loppet av några timmar. I gryningen hade samtliga posteringar fallit, och de få stackare som överlevt attacken antingen lagt benen på ryggen eller kapitulerat och blivit bortförda av angriparna.

Ett par dagar av relativt lugn följde innan talibanerna på nytt angrep Hotqol, den här gången utan att möta något motstånd alls från de vettskrämda, demoraliserade och kraftigt reducerade försvarsmiliserna. De kunde enkelt inta de centrala delarna av staden.

Anfallen fortsatte på andra håll i distriktet. Först tio dagar efter att attacken inleddes meddelade försvarsministeriet i Kabul att man inlett en operation för att befria de delar av Jaghori som fallit i de väpnade motståndsgruppernas händer.

I Jaghori kokade det. Ilskan över regeringens senfärdighet var kompakt hos den hazardominerade befokningen. Även på andra håll i landet kom reaktioner, bland annat i Kabul där tusentals människor gick ut i protest mot regeringen.

Det är långt ifrån första gången som talibanerna, liksom för att demonstrera sin styrka, genomför så omfattande attacker. Men varför Hotqol?

Hotqol ligger i Jaghori, ett distrikt med runt 600 000 invånare i den för övrigt talibandominerade provinsen Ghazni. Jaghori har kallats Afghanistans Shangri-La, och har fram tills nu ansetts vara ett av de allra säkraste landsbygdsdistrikten i Afghanistan. En fredad zon för folkgruppen hazaras, landets shiitiska minoritet, omgiven i alla väderstreck av krigiska sunnimuslimska talibaner.

Kabul, april 2019. Basir Sharifi slår sig ner på det kalla betonggolvet, lägger benen i kors och sträcker sig efter muggen med gyllengult te. Fem månader har gått sedan attacken mot Hotqol. Efter en lång och kall vinter har våren äntligen kommit till Kabul. På gården utanför fönstret håller knopparna på att slå ut. Basir hostar, en djup rosslande hosta.

- Jag är så trött på Afghanistan. Jag mår helt okej, men det känns inte bra härinne, säger han och lägger handen på hjärtat.

Det är snart tre år sedan Basir Sharifi motvilligt gick med på att återvända till Afghanistan efter ha nekats asyl i Sverige. Med återvändarbidraget på 30 000 svenska kronor i bagaget hoppades han kunna bygga en ny framtid för sig själv och hustrun Sidiqa i hemlandet.

Efter att ha landat på flygplatsen i Kabul tog han sig till Ghazni och Hotqol, staden han flytt från flera år tidigare efter att, som han själv beskriver det, ha hotats till livet av de lokala talibanerna. Men också staden där han växt upp och där föräldrarna och hustrun nu otåligt väntade på att få träffa honom igen.

De hade hoppats på att få komma efter Basir till Sverige. Nu blev det inte så. Istället investerades delar av återvändarbidraget i en ny bostad åt familjen.

Utan dig - ingen journalistik

Stöd oss genom att bli supporter

Bli supporter!

Du kan också stödja oss med ett engångsbelopp. Swisha 123 554 35 41.

När jag träffade Basir första gången för drygt två år sedan, bodde han fortfarande kvar i Jaghori. Han hade inte utan problem tagit sig hela den långa och farliga vägen från distriktshuvudstaden Sang-e Masha, genom talibanland, till Kabul för att bli intervjuad.

Ett år senare träffade jag honom igen. Han var nyinflyttad i huvudstaden. Planen var att hitta ett jobb och en bostad, därefter skulle Sidiqa komma efter.

Det gick tungt för Basir. Han hade några tillfälliga anställningar, och hyrde ett tag ett rum i en dammig stenfabrik i den ännu dammigare hazardominerade stadsdelen Dashti Barchi.

Han pratade med chefen för fabriken, som lovade honom anställning som chaufför om han bara skaffade sig en egen lastbil.

En egen lastbil?

Hur i hela världen skulle den arbetslöse Basir Sharifi kunna få fram pengar till en egen lastbil?

Han vände sig till vännerna i Sverige som ända sedan Basir återvände till Afghanistan hade stöttat honom ekonomiskt. En insamling drogs igång och i slutet av förra våren kunde Basir köpa sin lastbil.

Chefen höll vad han lovat. Basir började köra ut golvplattor och bänkskivor i ljus iransk marmor till byggen runt om i Kabul. Äntligen kändes det som att det hade vänt för Basir. Han hyrde en lägenhet inte långt från fabriken, två rum och ett kök som delades med grannfamiljen. Sidiqa packade sina få tillhörigheter och flyttade till Kabul. Men som så ofta i Afghanistan inträffade något som skulle komma att kasta omkull alla framtidsplaner igen.

För Basir Sharifi kom anfallet mot Hotqol i november som en chock. Förtvivlat försökte han få kontakt med sina föräldrar, men i attacken hade talibanerna även passat på att spränga telemasterna i området. Linjen var död, men hur var det egentligen med familjen: mamma, pappa och syskonen? Och hur hade det gått för Sidiqas familj? Var de fortfarande i livet?

Basir bestämde sig för att åka till Hotqol. Levde de skulle han göra allt för att övertyga dem att följa med till Kabul. Ännu en farlig resa, sydväst från Kabul, genom Wardak längs den ökända Kabul-Kandahar highway där talibaner och de afghanska säkerhetsstyrkorna allt som oftast drabbade samman. Men det var inte striderna som oroade Basir Sharifi mest. Det fanns andra farliga hinder längs vägen.

Basir berättar:

- Jag delade taxi med fyra andra personer. När vi kom Qarabagh blev vi stoppade i en av talibanernas vägspärrar. De frågade efter min tazkira, min afghanska identitetshandling, men eftersom jag visste att vi kunde bli stoppade längs vägen hade jag lämnat den hemma. Hade jag visat dem den hade de sett att jag var från Hotqol och då hade de dödat mig direkt, förklarar Basir.

Enligt Basir blev de istället arresterade och tagna till bergen där de hölls fångna.

- De band våra händer och utanför grottan fanns vakter med Kalasjnikovs. På femte dagen hörde vi plötsligt skottlossning utanför grottan. Vi förstod att talibanerna hade blivit attackerade, men inte av vem. När vi tittade ut var vakterna borta och vi passade på att fly, berättar Basir vidare.

Efter ett tag kom de till en liten by där de bestämde sig för att knacka på i ett av husen och be om hjälp.

- Men istället för att hjälpa oss låste de in oss och hotade att överlämna oss till talibanerna om vi inte betalade en lösensumma på två miljoner afghani (motsvarande 250 000 svenska kronor). Vi förklarade att det var omöjligt för oss att få fram så mycket pengar, och till slut gick de med på att halvera lösensumman. Om vi betalade 500 000 afghani var så skulle de släppa oss.

Enligt Basir fick han låna en telefon och ringa till sin chef.

- Han förklarade att han inte hade så mycket pengar, men föreslog att vi skulle sälja min lastbil. Ett par dagar senare hade han sålt den för 300 000 afghani. Resten, 200 000 afghani, erbjöd han sig att låna ut till mig. Efter åtta dagar kom pengarna, och de släppte oss.

Basir Sharifi tar en klunk av teet. Ögonen är glansiga. Jag har massor av frågor som jag borde ställa för att verifiera historien, men just då förmår jag mig inte att göra det. Vi sitter tysta en lång stund och jag undrar hur mycket en människa egentligen orkar bära. För drygt 1,5 år sedan var han med om en annan fasansfull upplevelse, nästan på samma plats i Qarabagh. Precis som nu var han på väg till Ghazni för att hämta sina föräldrar när taxin han färdades i körde på en vägbomb. Han och de andra passagerarna kastades rakt upp i luften. Bilen totalförstördes, men som genom ett mirakel överlevde Basir den kraftiga explosionen.

Sidiqa kommer in i rummet med mer te. Hon slår sig ner bredvid Basir. Bortsett från den tunna heltäckningsmattan på golvet och en hög med filtar i ett hörn är rummet tomt på inredning.

Hur är det med dina föräldrar nu? undrar jag.

- Det är okej. De flyttade hit efter attacken, men nu är de tillbaka i Hotqol och pappa har börjat reparera de delar av huset som förstördes när talibanerna anföll.

Och hur är situationen i Jaghori?

- Det är lugnare. Militären har tagit över kontrollen.

Skulden till chefen är fortfarande inte betald. Från början fick Basir en månad på sig, men efter att de pratats vid förlängde chefen krediten i ytterligare fem månader. Jag frågar hur han ska lyckas få fram de pengarna i tid.

- Vännerna i Sverige har lovat att hjälpa till, berättar Basir.

Trots att han förlorade lastbilen har Basir fått behålla jobbet på stenfabriken. Han tjänar 10 000 afghani i månaden. Sju tusen går till hyran, resten till mat.

- Det är tufft och räcker inte alltid, men det är det vi har att räkna med. Hade vi haft lite mer över så hade jag velat ta med Sidiqa på restaurang. Jag gjorde det vid ett tillfälle, säger Basir och spricker upp i ett stort leende.

- Sidiqa mår inte bra här, hon saknar sin familj och känner sig väldigt ensam. Därför måste jag vara stark. När hon mår som sämst brukar jag prata om Sverige, att jag ska åka tillbaka dit och att hon ska följa med.

Enligt Basir är det just ekonomin som är det stora problemet för honom i Kabul. Säkerheten bekymrar honom inte. I Hotqol var det tvärtom, säger han. Där var han ständigt rädd att talibanerna skulle hitta honom.

Funderar du på att försöka ta dig till Sverige igen?

- Absolut, om det går. Det är snart tre år sedan jag kom tillbaka hit. Om ett år kan jag försöka igen.

Vi skiljs åt. Några dagar senare, på väg till en annan intervju, passerar jag stenfabriken och bestämmer mig för att se om Basir är på plats. Han syns inte till, istället blir jag bjuden på te på chefen, Qorban Alizadas, kontor. Han berättar att det är tufft ekonomiskt för många i Afghanistan, men att säkerheten ändå är okej. Jag frågar om lastbilen, om försäljningen och om skulden som Basir har till honom.

- Det känner jag inte till. Jag var i Iran när det hände och var inte alls inblandad i det.

Vet du varför han sålde bilen?

- Han hade väl ont om pengar.

Jag träffar inte Basir fler gånger under resan, och får aldrig tillfälle att fråga honom om hur det egentligen gick till vid försäljningen av lastbilen och om skulden på 200 000 afghani till chefen.

Väl hemma i Sverige skickar jag ett textmeddelande till Basir. Jag frågar om det var Qorban Alizada som hjälpte honom att sälja lastbilen och om han är skyldig honom pengar.

Basir bekräftar att det är så. Men när jag ett par dagar senare ringer upp honom för att berätta om mitt möte med chefen ändrar han sig. Han säger att han missförstått frågan, och att det var Qorbans son Ghulam som hjälpte honom med försäljningen.

Jag vill inte pressa honom mer, men funderar mycket på det som sagts. Basir har vänner i Sverige som stöttar honom ekonomiskt. Dessutom har han lönen från stenfabriken. Tillsammans blir det en bra afghansk månadslön.

Så varför skulle Basir ljuga? Och vart går pengarna som inte används till mat och hyra? Blir det hjälp till familjen i Hotqol? Det skulle inte vara ett dugg märkligt i ett land som Afghanistan, där familjer från landsbygden ofta skickar iväg en medlem till stan, eller till och med ett annat land, för att hitta försörjning. Unga afghaner som söker sig till Europa är egentligen bara en utveckling av det.

Som så ofta när det gäller Afghanistan är det omöjligt att få någon riktig klarhet i vad som verkligen hänt, och jag landar ganska snart i att det - i fallet med Basir och lastbilen - kanske inte är så viktigt. Det centrala är vad det berättar om livet i Afghanistan, om osäkerheten och den ekonomiska utsatthet som inte bara de deporterade utan en majoritet av landets befolkning lever under.

Jag tänker på chefen, Qorban Alizadas, odramatiska konstaterande:

- Han hade väl ont om pengar.

Enligt en färsk studie från Asia Foundation, Afghanistan in 2018: A Survey of the Afghan People, är bristen på arbetstillfällen det som bekymrar unga människor i Afghanistan mest.

Varje år intervjuas tusentals personer över 18 år om hur de ser på situationen och utvecklingen i landet, frågor som rör ekonomi, säkerhet, utbildning, offentlig service, korruption och migration. Sedan undersökningarna startade 2004 har 112 000 personer intervjuats. I den senaste studien (2018) intervjuades över 15 000 personer. Lika många män som kvinnor. Hela 74,7 procent ansåg att bristen på arbete är det största problemet i Afghanistan idag. På andra plats, en bra bit efter jobben, kommer bristen på utbildningsmöjligheter. Först på femte plats kommer bristen på säkerhet och risken att utsättas för våld.

Detta är en bild som delas av Obaid Ali, forskare på Afghanistan Analysts Network, AAN, i Kabul. Han hänvisar bland annat till en studie som AAN genomförde 2015, då man intervjuade anhöriga till unga personer som valt att fly från Afghanistan.

- Det var en period då väldigt många lämnade landet, och vi ville ta reda på varför, berättar Obaid Ali.

Studien visar att en majoritet valde att fly av ekonomiska skäl och mer specifikt bristen på arbete. Enligt Obaid Ali var den stegrande arbetslösheten en konsekvens av att de internationella trupperna som varit i Afghanistan sedan 2001 drog sig tillbaka. Det var även många internationella hjälporganisationer, NGO:s, som lämnade landet då, vilket också bidrog till att stora summor pengar och arbetstillfällen gick förlorade.

En annan sak som talar för att det var den svaga ekonomin som fick många unga att lämna landet är att majoriteten av de som flydde inte kom från de osäkraste provinserna, Obaid Ali nämner Helmand, Kandahar och Zabul som exempel. Istället kom de flesta från Kabul, Balkh, Bamiyan och även Ghazni, alltså provinser som vid den tiden ansågs säkra, konstaterar Obaid Ali.

Att så många valde just Sverige som slutstation tror han har att göra med bilden av Sverige som ett generöst land där man kan få hjälp inte bara i form av bidrag, utan också med utbildning och arbete.

- Även om det inte stämmer, så var det den bilden som fick många att söka sig just dit, säger Obaid Ali.

Hur ser då tillvaron ut för dem som återvänder till Afghanistan nu?

- Ekonomiskt är det fortfarande tufft, speciellt om man inte känner någon.

Har det blivit svårare för återvändarna?

- Ja på ett sätt. För en person som har varit borta från Afghanistan i flera år kan det nog upplevas skrämmande att komma tillbaka. Det tar tid att vänja sig vid att se vapen och militärer på gatorna, säger Obaid Ali.

2019 ser ut att bli ett viktigt år för Afghanistan. Efter de uppskjutna parlamentsvalen i fjol har det i år blivit dags att välja president. Valet skulle ha hållits i våras, men har försenats och är nu planerat till september. Om det verkligen blir av då, eller skjuts upp igen, återstår att se.

Parallellt med valförberedelserna pågår förhandlingar mellan USA och talibanerna om ett amerikanskt trupptillbakadragande. I förlängningen hoppas man att förhandlingarna ska leda till en fredsuppgörelse mellan den afghanska regeringen och talibanerna.

Förhandlingarna har pågått sedan i juli förra året och det kan tyckas en smula märkligt att talibanerna, som i huvudsak strider mot de egna regeringsstyrkorna, inte väljer att prata direkt med den afghanska regeringen - utan istället förhandlar med USA.

Anledningen är att talibanerna aldrig erkänt de afghanska regeringar som styrt landet sedan den USA-ledda invasionen 2001. Trots att det snart gått 18 år sedan talibanregimen störtades, ser de fortfarande sig själv som den legitima makten. I deras ögon är Afghanistan ockuperat av utländska trupper, och den sittande presidenten Ashraf Ghani och hans ministrar inget annat än USA:s marionetter. Att förhandla med dem skulle alltså vara det samma som att erkänna den sittande regeringen.

Många afghaner minns med fasa hur det var att leva under den strängt religiösa och repressiva talibanregimen i slutet av 1990-talet. Det kan därför tyckas märkligt att så många ändå hoppas på någon form av uppgörelse. Framför allt säger det en hel del om hur fredstörstande det afghanska folket är efter 40 år av krig och konflikter.

En grupp som motsätter sig en sådan uppgörelse är landets kvinnor. Men även här finns olika läger: de som säger bestämt nej till att ge den islamistiska rörelsen någon form av inflytande, och de som säger okej och menar att freden i sig är så viktig att de till och med kan tänka sig att offra en del av sin frihet.

Är det då rimligt att tro att talibanerna på allvar skulle överväga att bli en del av det nuvarande demokratiska systemet i Afghanistan?

Knappast. Talibanerna förordar religiösa sharialagar som är oförenliga med ett demokratiskt styrelseskick. Dessutom är stödet för talibanerna ytterst svagt, bara fyra procent av befolkningen stödjer dem. Motsvarande siffra för regeringen är 92 procent.

Och även om de kontrollerar eller är närvarande nästan hälften av landet, så rör det sig om glesbefolkade områden där bara tio procent av befolkningen bor. Den makt de har idag bygger alltså på att talibanerna är starka militärt. Att lägga ner vapnen skulle innebära att de förlorar det mesta av det inflytande de krigat sig till.

Enligt Obaid Ali står den afghanska regeringen just nu inför många stora utmaningar. När fokus läggs på fredsförhandlingar och kommande presidentval så försummas andra viktiga områden menar han: social service, hälso- och sjukvård, arbetsmarknad, utbildning, brottsbekämpning och inte minst säkerheten.

Samtidigt är människor förlåtande just nu, skulle det bli en fredsuppgörelse väger andra eventuella uppoffringar lätt.

- Många minns Eid-al Fitr förra året, då regeringen och talibanerna kunde enas kring ett tillfälligt eldupphör. I tre dagar lade båda parter ner sina vapen. Talibankrigare och regeringssoldater firade sida vid sida. De åkte i samma bilar, och de till och med kramade och pussade varandra. Det var en fantastisk upplevelse som ingav hopp.

Obaid Ali är uppväxt i Afghanistan. Han bor och arbetar i Kabul och tillsammans med kollegorna på Afghanistan Analysts Network har han fördjupat sig i många av de problem som plågar landet: ekonomin, korruptionen, säkerheten och inte minst migrations- och flyktingfrågan. Vad är det då för bild han förmedlar?

Ett land med stora utmaningar?

Utan tvekan.

Ett land i fullständigt kaos, där människors vardag präglas av rädsla och skräck?

Inte alls.

Vad är det då som gör att Afghanistan hemma i Sverige ofta framställs som ett land där risken att dödas är större än chansen att överleva?

Handlar det om okunskap? Eller om en osäkerhet inför det som är främmande?

Obaid Ali använde ordet skrämmande. Han menade att det tar tid att vänja sig för den som varit borta från Afghanistan länge.

Även Basir Sharifi och Josef Moradi kände sig osäkra och rädda direkt efter återkomsten. Nu är båda trötta på Afghanistan och vill tillbaka till Sverige.

Men de är inte rädda längre, säger de.

Hur känner då de som precis kommit hit?

Bahadur Bayat är inte hungrig. För en gångs skull vaknade han inte i gryningen av böneutroparens mässande sång. Det blev en sen frukost och nu vill han bara ha en juice på restaurangen där vi ses. Efter att ha blivit visiterade av de beväpnade vakterna i entrén slår vi oss ner vid ett runt bord i den välskötta trädgården. Det är mitt på dagen, solen står högt på himlen. Bahadur Bayat bär vit storrutig skjorta, tajta grå jeans och svarta sneakers.

Efter över fyra år i Sverige utvisades Bahadur Bayat till Afghanistan den 19 november i fjol. På det chartrade planet hade han sällskap av ytterligare ett 25-tal unga afghanska killar. Han beskriver flygresan som våldsam. Efter att han ifrågasatt utvisningsbeslutet ska poliserna på planet både ha slagit och tagit strypgrepp på honom, säger han.

På flygplatsen i Kabul möttes de utvisade av representanter för någon organisation, vilken har Bahadur Bayat ingen aning om.

- De frågade vilken provins jag kom ifrån, sedan gav de mig 1500 afghani som jag skulle använda för att ta mig dit.

Bahadur Bayat är uppväxt i Badakshan, en provins längst upp i Afghanistans nordöstra hörn på gränsen mellan Pakistan, Tadjikistan och Kina. Byn som han växte upp i var liten, runt 200 hus. Vintrarna var kalla, somrarna varma. Efter skolan brukade han och kompisarna bada i en sjö strax utanför byn. Och under de varma sommarnätterna hände det ofta att Bahadur sov under bar himmel. Innan han somnade brukade han ligga vaken och titta på stjärnorna.

Det var en fin tid, minns Bahadur Bayat. Men den kunde också vara våldsam. Männen styrde det mesta, och viktigare än något annat var att vara en god muslim. I skolan fick han och kompisarna lära sig att jorden var rund och kretsade kring solen. I moskén, dit alla var tvingade att gå för att lära sig koranen, var det en annan världsbild som gällde.

- Där fick vi lära oss att jorden var platt. Jag fick det inte att gå ihop, men när jag ifrågasatte det som sades slog de vuxna mig.

Hos Bahadur Bayat började ett tvivel växa fram. Kunde det som stod i Koranen vara sant? Och fanns verkligen Gud? Varför tillät han i så fall att de vuxna slog honom?

Han höll funderingarna för sig själv, men kände sig mer och mer utsatt och obekväm i den lilla byn. Det blev inte lättare när han i tonåren träffade en tjej som han blev förälskad i.

Bahadur Bayat ville leva sitt eget liv, och 2013 bestämde han sig för att lämna Afghanistan. Tillsammans med flickvännen flydde han till Iran. Planen var att ta sig hela vägen till Europa, men redan under resans första del kom de ifrån varandra.

I åtta månader väntade Bahadur på sin flickvän i Teheran. Han hyrde ett rum i anslutning till en fruktaffär. På nätterna hjälpte han ägaren att sortera och paketera frukten.

- Jag försökte ta reda på vad som hänt med min flickvän, men fick inte reda på någonting. Till slut bestämde jag mig för att fortsätta till Europa ensam.

Det tog Bahadur Bayat fem månader att ta sig hela vägen till Sverige. Där väntade en ny värld. En värld där var och en själv fick bestämma vad de ville tro och inte tro på. Bahadur Bayat blev ateist och bosatte sig i Laxå.

- Det var jättetufft i början, jag kände ju ingen i Sverige.

Den 17 mars 2015 blev Bahadur Bayat kallad till ett möte på Migrationsverket. Där fick han besked om att han inte skulle få stanna i Sverige. Enligt den så kallade Dublinförordningen skulle han överföras till Bulgarien där han lämnat sina fingeravtryck.

När mötet hos Migrationsverket var över stod polisen utanför och väntade på honom. Han fördes till förvaret i Kållered, men släpptes redan ett par dagar senare eftersom han inte var 18 år gammal.

I ett år bodde Bahdur Bayat på ett flyktingboende för vuxna, men så 2016 - strax efter att han fyllt 18 år - kom beskedet att han skulle skickas tillbaka till Afghanistan.

Men Bahadur Bayat ville inte tillbaka till hemlandet. Som ateist i ett konservativt muslimskt samhälle skulle han få stora problem, kanske till och med misshandlas och dödas, tänkte han och bestämde sig för att gå under jorden. Han flyttade till Stockholm och tillbringade de kommande två åren som inneboende - både hos kompisar och helt okända. Men så i juli förra året greps han av polisen på Medborgarplatsen i Stockholm. Han skickades till förvaret i Märsta, där han blev kvar fram till utvisningen i november.

Fem månader har gått sedan återkomsten till Afghanistan. De första två veckorna bodde han på ett transitboende för deporterade i Kabul. Efter det flyttade han in i ett kollektiv där han hyr ett rum tillsammans med två andra killar.

Pengarna han fick när han landade på flygplatsen i Kabul räckte knappt till taxiresorna till och från hotellet. Än mindre till en flygresa till Badakshan.

- Jag ville inte åka hem. Jag kan inte. Det skulle bara ta några veckor så skulle alla veta om att jag inte är troende muslim. De skulle döda mig, säger Bahadur Bayat.

Vem är det som skulle döda dig?

- Min flickväns pappa.

I Kabul är det lättare att inte bli avslöjad, konstaterar Bahadur Bayat vidare. Än så länge har kompisarna som han delar rum med inte frågat varför han varken ber eller går till moskén på fredagar. När det är bönetid brukar Bahadur försöka hålla sig borta från rummet.

- Antingen tar jag en promenad eller så går jag och sätter jag mig någonstans. Det finns en park några hundra meter från huset, där brukar jag sitta och titta på folk och tänka på Sverige. Jag tänker mycket på hur jag ska kunna leva mitt liv här. Jag tror inte att det går. Om några veckor är det ramadan, då fastar alla andra och då måste jag också göra det fast jag inte vill.

Vi lämnar restaurangen. Huset där Bahadur Bayat bor ligger bara några minuters promenad bort. Det är ett modernt flervåningshus. Han vill inte visa sitt rum, men vi hälsar på fastighetsägaren som sitter bakom ett mörkbetsat skrivbord i receptionen på första våningen.

Totalt bor det ett 50-tal personer i huset, berättar Bahadur Bayat. Killarna som han delar rum med är något äldre än han själv, runt 24-25 uppskattar han.

Båda har jobb. En av dem har gått på universitetet i Kabul, den andre har studerat i Kazakstan.

- Jag har sökt massor av jobb sedan jag kom hit, både på restauranger och som chaufför, men det är svårt när du inte känner någon. Antingen säger de nej direkt, eller så säger de att de ska höra av sig. Fast det är det aldrig någon som gör.

Vad gör du på dagarna?

- Kabul är inte säkert så jag försöker att hålla mig på rummet så mycket som möjligt. Jag läser och lyssnar på musik. Ibland ringer jag till min mormor i Sverige.

Vad tänker du om framtiden?

- Jag har ingen framtid, ingen utbildning, inga papper och ingen familj. Allt har tagits ifrån mig. Enda utvägen är att fly från Afghanistan, men just nu vet jag inte hur det ska gå till.

Vart skulle du ta vägen?

- Till Europa. Det spelar ingen roll var, bara jag kan få vara mig själv.

Reza Rahimi lutar sig tillbaka i stolen och slår ut med händerna.

- Varför skulle jag inte vara glad? Det är så här livet är just nu, och det hjälper ingen om jag sätter mig ner och gråter. Jag är glad att jag lever och måste försöka hitta en lösning!

Det är mindre än två månader sedan han och två andra unga afghaner sattes på ett chartrat plan från Arlanda med destination Kabul. Men de var inte ensamma, med på den långa flygningen följde även tolv poliser, berättar Reza Rahimi.

- Jag skojade med dem och sa att det här blir en väldigt dyr flygresa. Det höll de med om, över en miljon kronor skulle det kosta skattebetalarna, sa de.

Reza Rahimi kom till Sverige från Iran 2011. Ett år senare anslöt mamman och hans tre systrar. Men till skillnad från Reza, som tagit den besvärliga vägen via Turkiet, Grekland och vidare norrut genom Centraleuropa, kom resten av familjen med flyg. De hade beviljats visum till Sverige redan innan avresan. Anledningen var att Rezas systrar var allvarligt sjuka och behövde specialistvård.

Att resten av familjen beviljats asyl i Sverige hjälpte inte Reza Rahimi. Hans ansökan avslogs med motiveringen att han var tillräckligt gammal för att kunna klara sig själv i Afghanistan.

Det slutliga beskedet kom 2015. Precis som Bahadur Bayat valde Reza Rahimi då att gå under jorden. I nästan fyra år levde han som papperslös. Under den perioden valde han att konvertera från islam till kristendomen. Ett beslut som inte fattades över en natt, utan som vuxit fram under lång tid.

- Första gången jag träffade kristna människor var i Grekland 2010 eller 2011. Jag började fundera över min egen religion, och allt hat som finns inom islam. Med de kristna jag mötte var det annorlunda, de spred så mycket glädje och kärlek omkring sig, säger Reza Rahimi.

Det skulle dock ta flera år innan Reza Rahimi tog steget fullt ut, men år 2014 döptes han i frikyrkoförsamlingen Kristet Center i Örebro.

Reza Rahimi är långt ifrån ensam om att ha konverterat från islam till kristendomen efter att ha sökt asyl i Sverige. I mars i år presenterades den så kallade Konvertitutredningen, en rapport genomförd av en handfull svenska kristna samfund i syfte att belysa hur "konvertiters kristna tro bedöms i asylprocessen".

Över 600 ärenden gicks igenom. Alla rörde afghanska medborgare som sökt asyl i Sverige mellan 2015-2018. Samtliga personer var döpta medlemmar i någon svensk församling.

I rapporten konstaterades att 68 procent av de undersökta konvertiterna fått avslag på sin asylansökan genom att deras tro inte bedömts vara genuin. Om konversionen anförts sent i asylprocessen var siffran istället 81 procent avslag.

Var det för att få stanna i Sverige som Reza Rahimi konverterade till kristendomen?

Han sitter tyst några sekunder och funderar innan han svarar.

- Nej, det beslutet fattade jag långt tidigare. Men det är klart att jag hoppades att dopet skulle hjälpa mig att få stanna.

Hur är det då att leva som kristen i Afghanistan?

Reza Rahimi säger att han inte berättat för någon om sin kristna tro, eftersom det skulle kunna vara förenat med stora risker.

- Afghanistan är ett radikalt islamistiskt land, det är inte accepterat att man är kristen.

Efter att ha bott på hotell de två första veckorna efter återkomsten till Afghanistan, delar Reza Rahimi nu en trerumslägenhet i centrala Kabul med sju andra personer. Han har inte berättat för någon att han är kristen.

- De frågar ibland varför jag inte ber och läser Koranen, då skyller jag på att jag inte kan arabiska. Bibeln har jag i en app i mobilen, och när mina kristna vänner från Sverige ringer brukar jag gå in på toaletten och prata, säger Reza Rahimi och bränner av ett av många stora leenden.

När Blankspot träffar honom i Kabul går han och väntar på sitt afghanska pass. Det ska vara klart om ett par dagar, berättar han, och så fort han har det i sin hand tänker han söka visum till Iran. Att stanna i Afghanistan är inget alternativ.

- Jag har varit i kontakt med människosmugglare, men att ta sig hela vägen till Europa igen är dyrt. Det kostar minst 4000-5000 Euro. Min plan är att ta mig till Turkiet, jobba ihop mer pengar och sedan resa vidare.

Om det blir Sverige igen är tveksamt, konstaterar Reza Rahimi. Då ligger Tyskland närmare till hands. Chansen att få stanna där är nog större, tror han.

- När jag väl fått uppehållstillstånd där kan jag åka till Sverige och hälsa på min familj igen.

Vad säger din familj om att du är kristen?

- De har sagt att jag får göra som jag vill, att det bara är jag som kan bestämma hur jag vill leva mitt liv.

Har du någon kontakt med andra kristna här i Kabul?

- Nej, jag tror att de flesta är rädda och gömmer sig.

Enligt Obaid Ali på Afghanistan Analysts Network förekommer det underjordiska kyrkor i Afghanistan, men de är svåra att få kontakt med eftersom de måste vara försiktiga.

- Problemet är inte kristendomen i sig, utan om man byter religion. Enligt islamsk lag är det inte tillåtet för en muslim att konvertera.

Att konvertiter som deporterats från Europa skulle löpa risken att dödas om det läckte ut att de lämnat islam för kristendomen har han svårt att tänka sig. Åtminstone så länge de håller tron för sig själv.

- Om de däremot skulle få för sig att missionera, och försöka vinna över andra människor till kristendomen, då skulle det kunna bli farligt.

I Afghanistan finns utöver ett fåtal kristna även en liten grupp sikher. Trots att dessa anses vara icketroende, och alltså står längre från islam än både kristna och judar, har de enligt Obaid Ali inte några problem att öppet praktisera sin tro.

När det kommer till de kristna menar han att det snarast finns en nyfikenhet bland muslimer.

- För något år sedan genomförde en grupp kristna utlänningar en manifestation här i Kabul. Klädda i sina kristna kläder marscherade de genom Qala-e Fathullah. Folk stannade upp och tittade, men det var inte hotfullt på något vis. De flesta tyckte nog mest att det var lite märkligt.

Skulle det då vara helt ofarligt för de konvertiter som nekats asyl i länder som Sverige att återvända till Afghanistan?

- Nej, men den stora risken är inte att de ska bli skadade eller dödade, utan att de förlorar sin ställning, både i samhället och inom familjen. Afghanistan är ett konservativt land och den som inte följer de muslimska traditionerna riskerar att hamna utanför, säger Obaid Ali.

Mörkret har sänkt sig över stadsdelen Dashti Barchi. Genom dörren till den gamla idrottshallen, byggd av kommunistregimen under den sovjetiska ockupationen på sjuttio- och åttitalet, sipprar en tunn strimma lysrörsvitt ljus. De dova dunsarna från fötter som träffar lädret varvas med engagerade rop. Uppmuntrande, frustrerade, glada, förtvivlade.

Mitt på det hårda golvet står Basir Sharifi. Han pekar med hela handen. Runt halsen hänger hans nya tidtagarur. Runt pek- och långfinger en visselpipa.

I Sverige lyckades Basir Sharifi spela till sig en plats i ex-allsvenska Dalkurd. Numera är han tränare för ett tjugotal unga afghanska killar i slitna gympadojjor. Allsvenskan känns långt borta, men viljan hos de unga adepterna är det inget fel på.

I slutet av träningen samlar Basir Sharifi alla spelarna vid kortlinjen. Några snabba rusher innan allt avslutas med några minuters taktiksnack.

Han ser nöjd ut, till och med glad, efter träningen.

Jag frågar om han ångrar att han återvände frivilligt till Afghanistan.

- Nej, det var rätt beslut. Det fanns en familj i Borlänge som erbjöd sig att gömma mig, men jag ville inte. Det hade varit så osäkert, hur länge kan man hålla sig gömd, en vecka, en månad, ett år? Dessutom väntade min fru på mig här.
Fotnot: Knappt två veckor efter mötet med Reza Rahimi får jag ett meddelande på Messenger där han berättar att han nu befinner sig i Iran.
Blankspot är en oberoende läsarfinansierad reportagesajt som belyser vita fläckar i Sverige och världen, platser som sällan sätts under ett journalistiskt sökarljus. De här reportaget du läst är precis som våra andra tillgängligt och fritt - eftersom personer stöttar oss månadsvis eller årsvis. Läs mer om hur du kan stödja våra reportage här genom att bli blankspottare.

# data[].attributes.attachment_link.title
Från Kållered till Kabul - livet tre år efter utvisningarna | Blankspot

# data[].attributes.attachment_link.description
Hur går det för Basir Sharifi, Josef Moradi och de andra i det nya landet? Blankspot skickade för tredje året i rad journalisten Göran Engström till Afghanistan och kan konstatera att efter tre år lever fortfarande drömmen om Sverige. Artikeln fortsätter på Facebook Blankspots journalistik görs tillsammans med dig.

# data[].attributes.attachment_link.description
EU ska vara en fristad för den som behöver skydd. Däremot får unionen aldrig bli en fristad för den som vill skada vår demokrati, kränka våra fri- och rättigheter eller äventyra vår säkerhet. EU:s medlemsländer måste finna gemensamma lösningar. Centralt i det arbetet är skyddet av unionens yttre gränser, skriver Ebba Busch Thor (KD) och David Lega (KD).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Varför skriver inte medierna mer om vanliga människors vardagsliv och bekymmer - och framför allt varför skrivs så lite om alla migranter som jobbar och hur deras arbetsförhållanden ser ut?

Den frågan fick jag för några dagar sedan av en grupp internationella master-studenter som läser en tvåårig kurs om just migration. Frågan är relevant. Alltför ofta har vi medier ett så kallat makroperspektiv där vi intervjuar forskare, experter och makthavare. Det är definitivt inte ointressant. Men det räcker ju inte. Enskilda människors vardag är minst lika intressant, och även kombinationen av de två perspektiven.

De här studenterna skulle nu ägna två veckor åt att göra journalistiska reportage och de valde vinklar på sina texter, inte som medierna oftast gör - utifrån en nyhetskrok att det hänt något specifikt nytt, det har presenterats nya siffror och liknande - utan utifrån vad de var intresserade av att veta mer om. De hade valt sådant som: Hur är det att arbeta på en kinakrog, varför byter vissa migranter namn när de söker jobb och hur är det att arbeta som arbetsförmedlare för gruppen migranter.

Prenumerera på Dagens ETC:s nyhetsbrev

Jag tror att vi medier skulle kunna göra sådant oftare. Bara gå ut och ställa frågor till människor om ett ämne vi är intresserade av att veta mer om, och rikta frågorna till andra än de vi vanligtvis brukar. Varför görs det inte oftare?

Jag tror att vi behöver tala klarspråk om att gruppen journalister i hög grad tillhör en intellektuell "elit" som i många fall lever långt ifrån vanliga knegares verklighet och därför inte tänker i termer av hur det är att lägga ett livspussel när du har delade turer som städerska eller hur det är för barnen i familjer där föräldrarna jobbar skift och ofta kommer hem sent. Men även för den som är intresserad finns hinder. Hur hittar jag människorna och hur får jag dem att vilja prata med mig?

Eftersom jag för några år sedan skrev en bok om Europas fattiga arbetarklass som jag baserade på intervjuer med migrantarbetare i flera länder i Europa, en hel del av dem också i Sverige, vet jag att det går.

Ingångarna är många:

* Se dig om i din vardag. Din granne (beroende på var du bor, förstås) kanske är en papperslös migrant som du kan prata med.

* Lokala fackförbund har kontakt med massor av människor och kan förmedla en fråga om någon vill ställa upp. Samma gäller för ideella organisationer.

* Frågan kan ställas via sociala medier.

* Vi kan dessutom hitta människor via rättsfall - vi har särskilda sökinstrument för sådant.

Och vi kan, hur och var vi än bor, välja att röra oss i så kallade utsatta områden, gå till simhallen i förorten, ta en fika på det lokala språkkaféet eller slå oss ner på ett annat bibliotek än det som ligger närmast. Söka kontakt med människor utanför våra egna bubblor.

Min erfarenhet är att många människor vill berätta om sin vardag. Att responsen ofta är: Äntligen någon som frågar! Som frågar hur kroppen mår när jobbet är tungt, hur psyket mår när dina arbetstider är så udda att du knappt träffar dina barn, när lönen är så låg att du ger dina barn en fickpeng för att de inte ska hamna helt socialt utanför - trots att du inte har råd - så du tar ett extrajobb för att göra det, till priset av att du träffar dem ännu mindre. Många av de människor jag intervjuat om sådant genom åren har gett mig ovärderliga inblickar av hur olika liv vi lever trots att vi alla lever i välfärdslandet Sverige, som utjämnar skillnader genom barnbidrag, bostadsbidrag, gratis skola för alla och så vidare. Trots det ser livspusslet oerhört olika ut.

Jag tänker särskilt tillbaka på en intervju jag gjorde med Salma Rahman, om hur det var när hon pusslade ihop sin tillvaro som papperslös under tre års tid i Stockholm, innan hon därefter flyttade till London.

- Ditt liv är: Vakna, gå till jobbet, tänka på nästa jobb, komma hem, laga lite mat och äta, ringa ett samtal, sova och vakna igen. Inga kompisar, ingenting. Ett jävla liv ...

Salma Rahman skrattar åt uttrycket men upprepar sedan med allvar:

- Ett jävla liv! Jag kände mig så ensam, jag kunde fråga mig: är jag en alien? när jag såg andra som hade semester och sådant. Jag hade ingenting.

Däremot hade hon tre olika jobb. Tidigt på morgonen några timmar med att packa upp varor i en stor snabbmatskedja i innerstaden, innan butiken öppnade. Därefter ett dagjobb i en klädbutik. Och på kvällen jobb i en videobutik i förorten. Alla betalade uselt, några tior per timma.

- Om jag var trött? Jag minns inte så mycket - jag bara jobbade och jobbade.

Däremot minns Salma Rahman hur sjuk hon blev, särskilt de upprepade lunginflammationerna och hur hon tack vare organisationen Ingen människa är illegal fick träffa en läkare som kanske räddade hennes liv genom att förse henne med antibiotika. Hon minns också att hon ofta grät sig till sömns på kvällarna.

Och kanske är det ett perspektiv värt att tänka på när vi väljer de billigaste butikerna, önskar service till bästa priset för allehanda bekvämligheter: Hur mår kroppen och hur mår själen för alla de människor som utför detta arbete? Hur bekvämt har de det?

Medierna har en viktig roll att förmedla dessa berättelser, så att ingen kan blunda för att en kebab för 30 spänn och ett par byxor för en hundralapp produceras till ett högt mänskligt pris - ett pris som betalas av många människor som delar Salma Rahmans vardag.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ett jävla liv - varför skriver vi inte mer om det?

# data[].attributes.attachment_link.description
Varför skriver inte medierna mer om vanliga människors vardagsliv och bekymmer - och framför allt varför skrivs så lite om alla migranter som jobbar och hur deras arbetsförhållanden ser ut? Den frågan fick jag för några dagar sedan av en grupp internationella master-studenter som läser en tvåårig kurs om just migration.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tegelfärgade trevåningshus och kala träd blir stilla utanför fönstret. Gnisslet från blöta spår ljuder genom vagnen. Nabaz sträcker på sig. Hans blick skannar av varje dörrpar ut mot perrongen.

Det är onsdag och eftermiddagsrusningen har precis lagt sig. Nabaz har påbörjat den två timmar långa resan hem från gymnasieskolan. Hem är en plats där Nabaz sover och äter. Men hem är också en plats som han när som helst kan förlora.

- Det är väldigt farligt för mig om kontrollanter kommer och ber mig visa legitimation, säger Nabaz.

Om nätterna kryper sig rädslan in på hans näthinna.

- Jag är rädd när jag åker tunnelbana och jag är rädd när jag sover. Jag drömmer att poliserna tar mig och skickar tillbaka mig till mitt hemland. Jag kan inte leva där. Det skulle vara samma sak som att de dödar mig, säger Nabaz.

Nabaz kom till Sverige från irakiska Kurdistan för fyra år sedan. Han var sexton år och lämnade bakom sig en mamma, en pappa och fyra yngre syskon. Han var hotad till livet och hoppades att Sverige skulle ge honom skydd.

Men idag lever Nabaz utan uppehållstillstånd, utelämnad till andra människors välvilja och fångad i en konstant oro för att skickas tillbaka.

Ändå finns tillfällen då Nabaz kan kliva ur sig själv och bli fri rädslan. Det är när han är i skogen, bortom polisen där bara hav och träd och fina färger existerar. Och det är när han spelar teater.

- Det är som att leva i olika situationer och i olika roller. Man kan bli fattig, man kan bli rik, man kan bli slav, man kan bli kung. Om jag spelar en kung så måste jag bete mig som en kung. Det kan kännas som att jag är kung på riktigt, säger Nabaz.

Att skådespela är också att konfronteras av minnen. Under Nabaz andra föreställning någonsin blir en annan skådespelare sjuk och Nabaz tar sig an hans huvudroll utan att ha övat. Nabaz får lov att improvisera.

Karaktären är en människa på flykt. En scen utspelar sig på gränsen mellan Turkiet och Bulgarien.

- Jag har själv upplevt den här rollen. Jag minns när jag gick från Turkiet till Bulgarien tillsammans med min kompis, en smugglare och flera andra, säger Nabaz.

Mörkret hade fallit och kylan låg som taggtråd i luften. Den bulgariska polisen var ett osynligt hot i det torra landskapet. Blev de upptäckta skulle poliserna ta T:s kläder, mobiltelefon och skicka tillbaka honom till Turkiet. Vad den turkiska polisen sedan skulle göra lämnar Nabaz osagt.

- Tre små barn och deras gravida mamma var med. De hade ingen mat. Smugglaren sa att vi skulle vara framme efter tre timmar, men istället tog det tre dygn. Tre dygn utan mat. Smugglaren ljög och jag blev arg, säger Nabaz.

Under pjäsen för Nabaz in sina egna minnen i rolltolkningen.

- I manus skrev de att jag skulle vara tacksam mot smugglaren, men istället spelar jag aggressiv. Varför ska jag inte visa något som jag varit med om? Jag blandade rollen med det jag mindes, säger Nabaz.

Det är inte bara under skådespeleriet som minnen från tiden på flykt tränger sig genom Nabaz tankar.

- När jag promenerar kan jag komma ihåg hur har jag gick genom tio länder. Ibland har jag ingen mat och jag kommer ihåg hungern från då. Ibland har jag inga pengar och jag kommer ihåg när jag inte kunde betala smugglare. Hur skulle jag kunna glömma det här? Det går inte, säger Nabaz.

Nabaz kan ha svårt att sortera bilder och språk i huvudet. Tankarna skingras av upplevelser som etsats fast i honom.

- Ibland är det som att jag drömmer. Jag är i mitt hemland och i Sverige samtidigt. Det blir svårt att koncentrera sig på det jag pratar om, säger Nabaz.

Han tänker på kurdiska. Han pratar på svenska. Han drabbas av minnesbilder från sitt tidigare liv. När Nabaz pratar om sin familj kastas han tillbaka.

- Jag saknar min familj, men jag kan inte tänka på dem. Om jag tänker för mycket på negativa saker, orkar jag inte kämpa mer, säger Nabaz innan orden hakas upp.

Nabaz harklar sig och tystnar. Blicken är fäst vid en punkt långt bort.

- Det känns som att jag gråter, men jag gråter inte, säger han.

Även på teatern håller Nabaz inne sina tårar. Men han har lärt sig att förmedla sorg utan att gråta.

- Det är falskt för publiken. De tror att jag är ledsen för att min roll är fattig. Men jag tänker på när min morfar dog och visar mina känslor, säger Nabaz.

Samtidigt som Nabaz har svårt att fokusera när hans tankar förlorar sig i drömbilderna av språk och minnen, kan han använda sitt splittrade tänkande i skådespeleriet. Han är närvarande i pjäsen, men samtidigt någon annanstans.

- Jag kanske tittar på dina ögon, men det finns en annan bild i min fantasi, säger han.

Teatern är en tillflykt. En fristad från smärtsamma tankar och minnen.

- Teater fungerar så att jag måste vara någon annan för publiken. När jag spelar teater känner jag mig inte papperslös, säger Nabaz.
Nabaz heter egentligen något annat.

# data[].attributes.attachment_link.title
"När jag spelar teater känner jag mig inte papperslös"

# data[].attributes.attachment_link.description
Tegelfärgade trevåningshus och kala träd blir stilla utanför fönstret. Gnisslet från blöta spår ljuder genom vagnen. Nabaz sträcker på sig. Hans blick skannar av varje dörrpar ut mot perrongen. Det är onsdag och eftermiddagsrusningen har precis lagt sig. Nabaz har påbörjat den två timmar långa resan hem från gymnasieskolan.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Säkerhetspolisen kan enligt lagen om särskild utlänningskontroll (LSU) ta en person i förvar vid fall då de anser att personen är ett hot mot landets säkerhet. Det gäller endast personer som inte är svenska medborgare. Det behöver inte heller finnas någon brottsmisstanke mot personen.

- Det måste ju vara så att SÄPO ska kunna vidta åtgärder mot personer som utgör ett hot mot landet. Men i det här fallet är det ju nästan så att det finns en avsaknad av rättsäkerhet, säger Anne Ramberg.

Finns risker

Anne Ramberg säger att det saknas insyn i processen, och varnar för vad det kan leda till.

- Man måste komma ihåg att det handlar om tilltron till hela systemet. Risken är att det uppfattas som att det blir föremål för någon typ av godtycke och åsiktsregistrering, säger hon.

Lagen ses över

En process om att se över lagen pågår, vilket Ramberg tycker är bra. Men hon lyfter att det måste göras på rätt sätt.

- Det är bra att man gör ren översyn, men man kan ju inte bara vara inriktad på effektiviteten utan även rättssäkerheten, säger hon.

Hittat fel i texten? Skriv och berätta.

# data[].attributes.attachment_link.title
Anne Ramberg om den omdiskuterade lagen: "Inte oproblematisk"

# data[].attributes.attachment_link.description
Lagen om särskild utlänningskontroll har varit i ropet i samband med att flera imamer och muslimska ledare frihetsberövats. Advokatsamfundets generalsekreterare Anne Ramberg tycker att den medför en del problematik kring rättssäkerheten. - Det är en lagstiftning med brister både vad gäller effektivitet och rättssäkerhet, säger hon i Agenda.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Det började med ett Facebook-inlägg av pingstpastor Christian Mölk då nyheten kom att söndagsskolläraren Abbas skulle utvisas till Afghanistan, ett asylärende som Dagen tidigare skrivit om.

- Jag var arg och upprörd, hur i hela världen kan vi utvisa kristna till Afghanistan på det här viset, varför är det ingen som protesterar mer? säger Christian Mölk till Dagen.

- Jag hade i minnet att kyrkan tidigare hade ringt i klockan för fara och färde, berättar han.

Det var också vad han uppmanade till.

"Tänk om Sveriges alla kyrkklockor på tisdag ringde "fara å färde", löd budskapet som snabbt fick stor spridning i sociala medier.
Minst 50 kyrkor
Några dagar senare hade hans önskan hörsammats då Svenska kyrkan i Östersund och Missionskyrkan i Linköping, Abbas hemförsamling, ringde i sina kyrkklockor.

I dag, fyra veckor senare, deltar minst 50 kyrkor i manifestationen som sprider sig med hjälp av hashtaggen #låtkyrkklockornaringa.

- Jag hade ingen större tanke med det här, men folk hajade till och hakade på, konstaterar Christian Mölk.
Startade i Östersund
Han säger att det i själva verket är Svenska kyrkan i Östersund som startade den här manifestationen då de var först ut att deklarera att de skulle ringa i sina klockor. Christian Mölk är själv pingstpastor i Härnösand och hans församlingar har inga egna kyrkklockor att ringa i. I stället har de samlats till bön. Andra frikyrkor har hållit manifestationer ute på stan.
Utanför kyrkan
Men även utanför kyrkan har initiativet fått spridning, under namnet #femövertolv har flera valt att protestera mot utvisningarna till Afghanistan, då inte bara för konvertiter.

- Människor har tagit med sig sina ko-klockor och gått ut och protesterat, berättar Christian Mölk.

Bland annat finns det en video utanför domkyrkan i Lund där en skara kvinnor ringer i sina små klockor i protest mot utvisningarna.

- Det är en liten proteströrelse som har skapats, säger Christian Mölk och tillägger;

- Det är inte jag som äger det här längre.
Vill se förändring
Christian Mölk säger att han hoppas att kyrkklockorna kan vara med och bidra till att utvisningarna av konvertiter ska stoppas.

- Jag hoppas det här blir en alarmklocka för samhället, som fågeln i gruvan, när den dör vet man att det är något farligt.

- Jag hoppas att det här också blir en väckarklocka för oss som kristna, att vi måste förstå vad som håller på att hända i vårt land, vad det här gör med oss om vi är tysta när det här pågår.

Utvisningen av Abbas, som blev startskottet för kyrkklocksprotesten, blev försenad och han sitter fortfarande inlåst på ett av Migrationsverkets förvar i väntan på utvisning.

Förutom att manifestera och be pågår också ett initiativ där människor samlar in pengar genom att springa, pengar som sedan ska användas för att driva konvertitärenden vidare till Europadomstolen.

En överklagan av Abbas fall har redan skickats in, men ännu inte behandlats.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kyrkklockornas protest mot utvisningar sprider sig

# data[].attributes.attachment_link.description
Det började med ett Facebook-inlägg av pingstpastor Christian Mölk då nyheten kom att söndagsskolläraren Abbas skulle utvisas till Afghanistan, ett asylärende som Dagen tidigare skrivit om. - Jag var arg och upprörd, hur i hela världen kan vi utvisa kristna till Afghanistan på det här viset, varför är det ingen som protesterar mer?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Flyktingen Fida Nazari, 19, har "adopterats" av en svensk familj, som i två år bekostat hela hans försörjning.

Snart är han färdig verkstadsarbetare och en anställning på Preemraff väntar.

Ändå ska han snart utvisas till Afghanistan, trots att han aldrig har varit där.

I juni 2015 kom den då 15-årige Fida till Sverige från Pakistan. Han föddes i pakistanska Quetta av afghanska föräldrar och växte upp där som papperslös flykting.

En dag sköts två av Fidas vänner ihjäl på gatan av en milisgrupp. Bara för att de var hazarer, precis som Fida. Då sade hans mamma åt honom att fly till Europa. Via Österrike tog han sig till Sverige.

Först placerades han som minderårig på HVB-hemmet Fjällagården i Lysekil, där han blev bästa vän med en annan flykting, Ismat Sachi.

Men snart skrev Migrationsverket upp Fidas ålder till 18 år, avslog hans ansökan om flyktingstatus och placerade honom på ett asylboende för vuxna där han vantrivdes. Fidas situation uppmärksammades på Facebook, han fick kontakt med Siv i Lysekil och fick flytta hem till hennes familj.

Bäste vännen Ismat tog livet av sig

Ismat hade inte samma tur. Han nekades också asyl och fick sin ålder uppskriven. Då såg han ingen framtid i Sverige och tog livet av sig.

Aftonbladet träffade Fida hemma hos Siv i Lysekil våren 2017. Han sörjde Ismat, som han såg som sin bror:

- Halva mitt liv är borta. Jag sade till många människor att hjälpa mig, och jag fick hjälp. Om någon hade hjälpt Ismat kanske han inte hade begått självmord.

Åren gick och Fida blev allt mer integrerad. Familjen i Lysekil har hela tiden behandlat honom som en son och bror.

I dag pratar Fida svenska, gymnasieutbildar sig till verkstadsarbetare och tar studentexamen om ett år. Just nu praktiserar han på oljeraffinaderiet Preemraff, som i ett intyg skriver att han efter examen har "stora chanser till en fast anställning".

Samtidigt har asylprocessen fortsatt. Migrationsverket hävdar att Fida är afghansk medborgare. Efter tre avslag åkte Fida och familjen på Migrationsverkets uppmaning till afghanska ambassaden för att få ett reseintyg, så att han skulle släppas in i Afghanistan. Ambassadören vägrade, och skrev att Fida inte "kunde bevisa sitt medborgarskap".

Därmed hoppades familjen att Fida slutligen skulle få uppehållstillstånd, eftersom det fanns verkställighetshinder mot utvisningen. Men Migrationsverket ändrade sig inte.

Fida sökte själv upp gränspolisen

Därför valde Fida och familjen på uppmaning av en advokat att vända sig direkt till den svenska gränspolisen, för att en gång för alla klargöra Fidas status, så att han skulle slippa all stress och osäkerhet inför framtiden.

- När familjen kom till gränspolisen i Göteborg och träffade handläggarna blev de väldigt förvånade. Det var första gången en flykting själv hade kontaktat dem, berättar frilansjournalisten Golaleh Farhang-Azad som följt Fida i flera år.

Den 22 februari 2019 besökte Fida och några familjemedlemmar Afghanistans ambassad tillsammans med gränspolisen. Resultatet blev samma som vid första besöket:

"Ingen resehandling utfärdas vid intervjun eftersom medborgarskapet är oklart", konstaterade polisen i en tjänsteanteckning.

Men fyra veckor senare fick Fida plötsligt en resehandling från ambassaden. Hans svenska familj är övertygad om att polisen hade pressat fram dokumentet.

- Vi har ett avtal med Afghanistan om flyktingmottagande, och landet får bidrag av oss. Det är en spekulation, men det handlar förmodligen om att polisen har utövat påtryckningar, säger Sivs dotter Elisabeth Jonsson, som ser sig som Fidas storasyster.

Vädjar till riksdagen att Fida ska få stanna

Elisabeth konstaterar att resehandlingen bara ger Fida inträde i Afghanistan, den gäller inte som id-handling.

- Den kommer inte att göra honom till afghan.

Migrationsverket skrev upp Fidas ålder med två år, utan att en medicinsk undersökning gjordes. Efter det ordnade familjen utlåtanden både av en hudterapeut och en tandläkare, som visade att Fida var under 18 år.

- Men då svarade Migrationsverket att beslutet redan var taget, säger Elisabeth Jonsson.

Nu vädjar hon till Sveriges riksdag att Fida ska få stanna:

- Det talas mycket om misslyckad integration. Här har vi ett lyckat exempel.

Fida har fått en svensk familj, som han snart måste lämna:

- Jag har aldrig varit i Afghanistan. Jag vet inte hur jag ska klara mig där.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
aftonbladet: sveriges nyhetskälla och mötesplats

# data[].attributes.attachment_link.title
"Adopterad" av svensk familj - får inte stanna

# data[].attributes.attachment_link.description
Flyktingen Fida Nazari, 19, har "adopterats" av en svensk familj, som i två år bekostat hela hans försörjning. Snart är han färdig verkstadsarbetare och en anställning på Preemraff väntar. Ändå ska han snart utvisas till Afghanistan, trots att han aldrig har varit där.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ledarsidorna.se kan avslöja hur en av utlandsmyndigheterna riktar förödande kritik mot främst justitieminister Morgan Johansson Justitieministern anklagas för att helt sakna vilja och förmåga att få återvändandeprogrammen att fungera. Kritiken mot regeringen från en myndighetschef är förödande och unik i sitt slag. Det mycket ovanligt att en utlandsmyndighet mer eller mindre idiotförklarar inte bara sin chef, i detta fall utrikesminister Margot Wallström, och hennes kollega Morgan Johansson. Den bild som ambassaden och den utsände återvändandesambandsmannen som tagit fram underlaget till ambassaden tecknar är förödande för regeringens trovärdighet.
Artikeln som ljudfil:

För det saknas inte resurser för att lösa uppgiften. Det saknas främst politisk vilja och koordinering för att få programmet med återvändande att fungera.

Totalt ansökte 163 000 personer om asyl i Sverige under 2015. Regeringen,och dåvarande inrikesminister Anders Ygeman, räknade med att en stor del av dessa skulle utvisas. Ygeman bedömde att det kan röra sig om så många som 80.000 personer de kommande åren. Regeringen gav då i uppdrag till Migrationsverket och polisen att förbereda utvisningarna

Återsändande av personer som inte har rätt till asyl i Europa är ett av de effektivaste sätten att förebygga och minska den irreguljära migrationen. Det är kraftigt avskräckande och därför ett viktigt inslag i ett fungerande migrations- och asylsystem i EU.

Uppdraget, som koordinerades med EU, innebar bland annat att flera ambassader fick särskilda "Återvändandesambandsmän" från Migrationsverket för att koordinera och möjlgigöra ett effektivt återvändande. Även om sambandsmannen främst skall arbeta med mottagarländerna är detta arbete helt beroende av att samordningen mellan de tre ansvariga myndigheterna i Sverige; Migrationsverket, Polisen och Nationella Transportenheten (NTE) fungerar. Det gör det inte.

En av utlandsmyndigheterna, en av Sveriges ambassader i Mellanöstern, står nu inför att avveckla sambandsmannen under hösten och kritiken som ambassaden riktar mot justitieminister Morgan Johansson och utrikesminister Margot Wallström är förödande. I ett brev från ambassadören själv daterat den 26 maj konstaterar ambassaden att

Det saknas en svensk strategi för att repatriera människor som nekats uppehållstillstånd i Sverige

Det saknas en långsiktig målsättning med återvändande-programmet

Den svenska samordningen av Migrationsverket, Polisen och Nationella Transportenheten (NTE) är icke existerande

Frånvaron av den politiska viljan att koordinera myndigheterna, trots att samtliga ligger under Justitiedepartementet och Morgan Johansson, är uppenbar och ger upphov till återkommande problem

Det saknas en uttalad ambitionsnivå, trots tidigare utställda löften

Det saknas en prioritering av vilka länder som arbetet skall fokuseras på

Det saknas incitament för mottagarländerna att samarbeta. Sverige har ingenting att erbjuda till exempel Libanon, Irak eller andra länder för att de skall uppleva en vinst att ta emot medborgare som nekats asyl eller uppehållstillstånd i Sverige.

Kritiken mot regeringen från en myndighetschef är förödande och unik i sitt slag. Det mycket ovanligt att en utlandsmyndighet så pass frispråkigt underkänner regeringens politik. Ambassadören mer eller mindre idiotförklarar sin chef, i detta fall utrikesminister Margot Wallström, men kanske främst hennes kollega Morgan Johansson. Det är ännu ovanligare att en ambassadör riktar så pass skarp kritik mot en annan minister än sin egen.

Morgan Johansson ansvarar ytterst för de tre myndigheter som skall lösa uppgiften i Sverige. Den bild som ambassaden och den utsände återvändandesambandsmannen som tagit fram underlaget till ambassadören tecknar är förödande för regeringens trovärdighet. För det saknas inte resurser för att lösa uppgiften. Det saknas främst politisk vilja och koordinering för att få programmet med återvändande att fungera.
Inte på någon avgörande punkt visar sig regeringen följa den gemensamma strategi som EU tagit fram för en effektiv återvändandepolitik.
I sak stämmer ambassadens uppfattning med vad Migrationsverket, Polisen och Nationella Transportenheten (NTE) kommunicerat med justitiedepartementet även om de senare inte formulerat sig så brutalt som ambassadören gör i sitt brev.

Vad som är intressant är dock att brevet, undertecknat av ambassadören, sammanfaller med Liberalernas val av ny partiordförande. Erik Ullenhag är ambassadör i Amman och kandiderar till att bli den partiordförande som skall leda Liberalerna ur krisen. Erik Ullenhag är dessutom en av de ministrar från Alliansen II som gav upphov till den situation som idag resulterat i ett omfattande behov av en koordinerad utvisning av sådana som nekats uppehållstillstånd. I allra högsta grad även han en del av de problem som ambassaden nu har sammanställt kring återvändandet.

Det kan inte uteslutas att Erik Ullenhag medvetet, med användandet av de icke sekretessmarkerade systemen postat brevet så att det skall läcka till media. Sändlistan är utformad på ett sådant sätt att flera hundra tjänstemän på UD fått tillgång till brevet med den kritik som nu, med viss rätt, idiotförklarar regeringen och i det närmaste totalt underkänner de senaste tre årens arbete med återvändandet ska läcka till media. Vilket det gjort.

Ullenhags syfte med att låta sammanställningen bli tillgänglig för media är troligen att sätta bilden av honom som en "hårding" i migrationsfrågor för att lugna hans kritiker i Liberalerna samt skyla över hans eget ansvar som bäddade för dagens fortfarande akuta migrations- och integrationsproblem i Sverige.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ledarsidorna.se avslöjar: Svensk ambassadör idiotförklarar Morgan Johanssons och Margot Wallströms politik

# data[].attributes.attachment_link.description
Ledarsidorna.se kan avslöja hur en av utlandsmyndigheterna riktar förödande kritik mot främst justitieminister Morgan Johansson Justitieministern anklagas för att helt sakna vilja och förmåga att få återvändandeprogrammen att fungera. Kritiken mot regeringen från en myndighetschef är förödande och unik i sitt slag.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Just nu: spara 50%
Läs Sveriges största morgontidning. Läs mer

Under tisdagskvällen tvångsutvisades 25 afghanska män, som fått avslag på sina asylansökningar, till Kabul i Afghanistan. Under färden till Kabul mellanlandade det chartrade planet i två europeiska länder och hämtade ytterligare 19 afghaner med utvisningsbeslut. Vilka europeiska länder det var vill inte gränspolisen säga.

- Det var en europeisk återvändandeinsats och denna gång var det Sverige som organiserade den, säger Patrik Engström.

Läs mer: Protester i Märsta mot utvisning till Kabul

Det är genom den europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån, Frontex, som dessa återvändarinsatser betalas och samordnas. Det är alltså flera europeiska länder som använder samma plan och i det här fallet var det Sverige som organiserade hela insatsen.

Enligt Engström gick flygresan lugnt till. I Kabul togs de utvisade emot av den afghanska gränspolisen och av återvändarministeriet.

- Vi har föranmält vilka personer som kommer att komma tillbaka. Det här kom inte som en överraskning, säger Patrik Engström.
Är 25 personer många eller ett normalt antal?
- Det beror på. Vi gör det här flera gånger om året, att vi chartrar flyg och då flyger vi med flera åt gången. Sist vi flög med ett chartrat flyg i våras (läs den 12 mars) var det också 25 stycken, säger Patrik Engström och tillägger:

- Vi brukar få med mellan 15-25 personer per gång i chartrade plan.

Maxantalet är dock 50 personer, enligt Engström.

- Det är när vi flyger med våra egna chartrade plan. Då skulle vi kunna flyga hem 50 personer, men det har vi inte gjort hittills till Afghanistan, säger han.
Läs mer: Barnen och pappan utvisas till Afghanistan - mamman kvar

# data[].attributes.attachment_link.title
25 afghaner tvångsutvisades från Sverige - flera hämtades i andra länder - DN.SE

# data[].attributes.attachment_link.description
Just nu: spara 50% Läs Sveriges största morgontidning. Läs mer Under tisdagskvällen tvångsutvisades 25 afghanska män, som fått avslag på sina asylansökningar, till Kabul i Afghanistan. Under färden till Kabul mellanlandade det chartrade planet i två europeiska länder och hämtade ytterligare 19 afghaner med utvisningsbeslut. Vilka europeiska länder det var vill inte gränspolisen säga.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Klockan 12.00 på tisdagen och därefter varje tisdag kommer ett flertal kyrkor runt om i Sverige ringa för att kalla till bön och uppmärksamma de många afghaner som hotas av utvisning.

Under söndagen samlades församlingsrådet i Ryssby-Åby pastorat för att bland annat diskutera #låtkyrkklockornaringa, och beslutet blev att delta.

- Uppropet, som ursprungligen kommer från Jönköping, vill belysa hanteringen av afghanska konvertiter i synnerhet men även alla de som lämnat Islam och som tvingas tillbaka, säger Sussie Kårlin, kyrkoherde i Ryssby-Åby pastorat.

Migrationsverket har de senaste åren utvisat ett flertal personer till Afghanistan som uppgett att de konverterat från Islam till Kristendomen, något som innebär en fara för deras liv och hälsa om det uppdagas i landet. Migrationsverkets förklaring är att de inte utvisar genuina konvertiter utan enbart personer som ljugit om sin tro för att få stanna i Sverige. Skarp kritik har emellertid riktats från flera svenska präster och församlingar som menar att myndigheten gjort flera felaktiga bedömningar och visst utvisat genuina konvertiter.

Östra Småland/Nyheterna har tidigare rapporterat om konvertiten Hadii Moradii som utvisades sedan de politiskt tillsatta nämndemännen vid Migrationsdomstolen funnit att hans konvertering inte var äkta. I dag bor Moradii under en bro i Paris, dit han flydde av rädsla för att utvisas till Afghanistan.

Uppropet #låtkyrkklockornaringa är tänkt att fortsätta varje tisdag tills det sker en förändring, men för Ryssby kyrka är det oklart hur länge man deltar.

- Församlingsrådet har beslutat om fyra tisdagar, sedan får ett nytt beslut tas nästa gång församlingsrådet träffas igen om en månad, säger Kårlin.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kyrkor ringer för utvisningshotade konvertiter - Östra Småland

# data[].attributes.attachment_link.description
Klockan 12.00 på tisdagen och därefter varje tisdag kommer ett flertal kyrkor runt om i Sverige ringa för att kalla till bön och uppmärksamma de många afghaner som hotas av utvisning. Under söndagen samlades församlingsrådet i Ryssby-Åby pastorat för att bland annat diskutera #låtkyrkklockornaringa, och beslutet blev att delta.

# data[].attributes.attachment_link.description
Som en protest mot utvisningar till Afghanistan ringde i dag klockorna på Borgarebacken i Nyköping. Uppropet är en gemensam aktion av kristna samfund i Sverige som menar att utvisningarna av konvertiter till Afghanistan sker på ett rättsosäkert sätt.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Just nu: spara 50%
Läs Sveriges största morgontidning. Läs mer

Ett tiotal personer hukar i regnet och försöker få styr på en banderoll som dras omkring av vinden. Framför förvaret i Märsta finns också flera polisbilar uppställda och poliser utplacerade.

En utvisning med specialbeställt plan annonseras aldrig på förhand, varken av polisen eller av Migrationsverket, men flera på förvaret har hört av sig till Mahmood Rezaie och berättat att de har fått besked om de kommer att bli utvisade på tisdagen.

Mahmood Rezaie är företrädare för organisationen Ung i Sverige, som vill att utvisningarna till Afghanistan ska upphöra. Han känner själv ingen av dem som sagt att de ska utvisas, men säger att många hör av sig till Ung i Sverige och berättar om sin situation.

- Vi är här för att vi vill visa att vi finns för dem som kommer utvisas i dag. Vi lämnar ingen ensam, säger han.

En av dem som fått besked om utvisning i dag är 20-årige Reza.

Reza berättar att han kom till Sverige från Iran 2016. Han är född i Afghanistan, men flydde till Iran när han var liten. Där levde han som papperslös och säger att han bland annat nekats läkarvård.

Hans plan är att på något vis ta sig tillbaka till Iran.

- Jag måste åka ifrån Afghanistan, jag kan inte vara där. Jag har fått många hot på grund av min religion. Men Migrationsverket tror mig inte, säger Reza.

I hans utvisningsbeslut från Migrationsverket och domstolen står det att han uppvisar grundläggande kunskaper om kristendomens budskap, men att myndigheten bedömer det som märkligt att han inte berättat att han konverterat i ett tidigare skede, något Reza själv säger att han försökt.

Migrationsverket riktar också kritik mot att Reza inte bättre kunnat beskriva sina känslor under dopet, mer än att det var en fantastisk känsla.

- Jag vet inte vad det är för känslor de menar.

Reza bedöms inte ha skyddsskäl, något han själv har svårt att förstå. Han säger att han riskerade livet under sin tre månader långa resa till Sverige och att det är något man aldrig skulle göra om man inte verkligen var tvungen.

- Jag förstår inte varför de säger att alla inte kan stanna. Alla som kommer hit har sina skäl och problem.

Ung i Sverige vill att alla utvisningar till Afghanistan ska stoppas och att detta ska ske genom att Migrationsverket ändrar sitt rättsliga ställningstagande och bland annat lyssnar mer på UNHCR. FN:s flyktingorgan uttryckte i augusti förra året bland annat att Kabul inte är ett rimligt flyktalternativ, givet bland annat säkerhetsläge och mänskliga rättigheter.

Migrationsverket kom i början av 2019 med ett nytt rättsligt ställningstagande där man gjorde bedömningen att alla afghanska medborgare även fortsatt ska få en individuell prövning och att utvisningarna till Kabul fortsätter. Det är dock två provinser i landet som anses för farliga att utvisa till.

- Jag är uppvuxen i Kabul och vet hur det är där. Afghanistan är ett av världens farligaste länder, säger Mahmood Rezaie.
Fotnot: Reza heter egentligen något annat, men eftersom han uppger att han hotats på grund av sin religion används ett fingerat namn. Läs mer:Barnen och pappan utvisas till Afghanistan - mamman kvar

# data[].attributes.attachment_link.title
Protester i Märsta mot utvisning till Kabul - DN.SE

# data[].attributes.attachment_link.description
Just nu: spara 50% Läs Sveriges största morgontidning. Läs mer Ett tiotal personer hukar i regnet och försöker få styr på en banderoll som dras omkring av vinden. Framför förvaret i Märsta finns också flera polisbilar uppställda och poliser utplacerade.

# data[].attributes.attachment_link.title
Missad helgdag försenar polisens utvisningar

# data[].attributes.attachment_link.description
Utvisningar försenas efter en tidigare misslyckad utvisning. En specialchartrad resa fick ställas in för att myndigheterna missat att det var helgdag i Afghanistan.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tomas Tobé (M) och Soraya Post (Fi) rök ihop om terrorbekämpningen och pratade i mun på varandra i Aftonbladet debatt inför EU-valet.

- Vi ska bekämpa terrorism med alla medel, sa Soraya Post.

- Men vadå, en kram? svarade Tomas Tobé.

Terror- och brottsbekämpning var ett av de tre ämnen som Aftonbladets läsarna valt ut i debatten.

Tomas Tobé sa att "alla har misslyckats".

- Flera regeringar har misslyckats. Vi måste kunna rycka medborgarskapet från IS-terrorister. En europeisk polisstyrka handlar om att de ska vara anställda hos Europol men arbeta i medlemsländerna. Det är naivt att tro att vi löser det här i Sverige.

Soraya Post replikerade:

- Det är ingen EU-fråga på det sätt som du presenterar det. Skulle jag vilja ha ett samarbete med till exempel Italiens regering? Aldrig i livet. Fler och fler högerextrema kommer i maktposition. Vi har haft frågan upp under fem år i det utskott där jag sitter. Där är alla överens, vi har inte nyttjat de verktyg som finns i dag.

Tomas Tobé och Soraya Post höjde rösten

Debatten hettade till rejält och Tomas Tobé och Soraya Post höjde rösten och talade i munnen på varandra.

- Är du emot att vi ska dela information om terrorister? sa Tobé.

- Vi ska samarbeta. Terrordåden har gjorts av personer som vuxit upp i Europa. Vi ska bekämpa terrorism med alla medel, sa Post.

- Med vadå, en kram eller? sa Tobé.

- Vad sa du? Nej, absolut inte med en kram. Med lagstiftning, med polisiärt arbete och med samarbete men inte så att det går över den personliga integriteten

- Okej, skydda integriteten för terrorister, där kom den, sa Tobé.

Heléne Fritzon och Tomas Tobé om stödligor

Avsnittet om terror- och brottsbekämpning inleddes med att programledaren Robert Aschberg frågade Tomas Tobé om M:s valbudskap "hejdå stöldligor" och om det är han själv som ska stå och vinka hejdå åt dem.

- Vi ska ge våra stöldligor en enkel biljett ut ur Sverige. Är man dömd för inbrott i Sverige, då ska vi kunna döma dem till utvisning och stoppa den fria rörligheten för kriminella, sa Tomas Tobé.

Men domstolar dömer till utvisning redan i dag, replikerade Aschberg.

- I dag dömer vi inte särskilt många EU-medborgare som begår brott i Sverige till utvisning. Socialdemokraterna röstar emot att vi ska dela information mellan våra brottsbekämpande myndigheter.

Heléne Fritzon (S) svarade:

- Det där är inte riktigt sant. Det viktigaste är att vi är överens om vilka åtgärder vi ska vidta. Regeringen har återkommit med besked efter besked och lagar efter lagar. I flera punkter du tar upp är vi överens. Men vi är inte överens om att vi också måste bekämpa brottens orsaker. Alla partier vill säga hejdå till stöldligor och det vet Tomas Tobé. Men det är inte så enkelt som att begränsa den fria rörligheten.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
aftonbladet: sveriges nyhetskälla och mötesplats

# data[].attributes.attachment_link.title
Tobé till Post: "Ska vi stoppa terrorister med en kram?"

# data[].attributes.attachment_link.description
Tomas Tobé (M) och Soraya Post (Fi) rök ihop om terrorbekämpningen och pratade i mun på varandra i Aftonbladet debatt inför EU-valet. - Vi ska bekämpa terrorism med alla medel, sa Soraya Post. - Men vadå, en kram? svarade Tomas Tobé.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
EU-anhängarnas brösttoner kring EU som ett fredsprojekt vet inga gränser. Ingenting kunde vara mer felaktigt - det ser vi inte minst idag när EU genom både Pesco och Frontexmilitariseras i allt snabbare takt. Men också genom alla de krig i Irak, Afghanistan, Libyen med flera som väst och EU varit delaktiga i. Krig som skapat flyktingströmmar. Detta samtidigt som EU dragit ner en järnridå runt sina gränser och orsakar tusentals flyktingars död i Medelhavet. En oacceptabel militarisering av EU:s yttre gränsskydd genom Frontex som 2020 planeras ha 20 000 gränsvakter. Som om inte det vore nog så är det i hög grad biståndspengar som används för att hålla människor på flykt utanför Europas gränser istället för att användas för fattigdomsbekämpning där de hade gjort verklig nytta.

För oss i Vänsterpartiet är det avgörande att Sveriges regering istället går i spetsen för att ersätta denna EU-politik med en asylrätt värd namnet. En politik som åstadkommer lagliga vägar in i EU, bryter deportationsavtalet med diktaturen Turkiet och prioriterar livräddningsinsatser och säkra vägar för flyktingar.

Prenumerera på Dagens ETC:s nyhetsbrev

Men militariseringen stannar inte vid Frontex. EU har med samarbetet Pesco tagit avgörande steg för att bygga en egen försvarsmakt som ett komplement till ett förstärkt samarbete med Nato och USA. Syftet är att utveckla en fullskalig försvarsunion med en gemensam armé. De första stegen är försvarsindustrisamarbetet och försvarsfonden med över 2 miljarder euro i budget. En budget som används för att subventionera den europeiska vapenindustrin som beväpnar krigförande länder över hela världen. Exempelvis Förenade Arabemiraten som bland annat Sverige säljer vapen till trots att de är djupt involverade i kriget i Jemen.

Militariseringen är tydlig när Tysklands förbundskansler Angela Merkel understryker att EU måste kunna försvara sig själv, samordna sina vapensystem, skaffa sig ett eget säkerhetsråd, en styrka för snabbinsatser och en egen armé. Eller när EU-kommissionens ordförande Jean Claude Juncker vill att EU förbereder sig för att bli en global militär spelare i storpolitiken.

Samtidigt är EU djupt indraget i Nato:s militära upprustning. Samtliga EU-länder ingår i Nato antingen som fullvärdiga medlemmar eller i form av partnerskap. USA har hundratals militärbaser i EU och har placerat ut kärnvapen i Tyskland, Italien, Nederländerna och Belgien. Ett närliggande exempel är den militära upprustningen i Arktis där det pågår en kapplöpning för att säkra tillgången till olja och gas. Nato under USA:s ledning använder Norden som bas för sina operationer, vilket ger hela förklaringen till de militära stridsövningarna med Nato i såväl Norr- som Västerbotten.

Den dubbla militariseringen av EU saknar en demokratisk förankring inom medlemsländerna. EU:s militära kapacitet byggs uppifrån, den leds av de stora EU-länderna och skyr en demokratisk debatt i medlemsländerna.

Det är en praktskandal att den svenska regeringen inte motsätter sig denna utveckling. Som Vänsterpartist är det självklart för mig att Sverige återigen ska ta på sig rollen som en röst för fred och internationell rättvisa. Då fungerar inte svassandet för NATO, då fungerar det inte att bidra till att EU militariseras och därmed en urholkad alliansfrihet som numera bara verkar fungera som vackra fraser i ledande socialdemokraters vokabulär.

Ska EU på riktigt kunna bli ett fredsprojekt måste militariseringen stoppas. Istället behöver vi arbeta för att utveckla en säkerhetspolitik som omfattar både EU och resten av Europa. Säkerhetspolitiken ska inrikta sig på att stärka freden, arbeta för nedrustning och att förebygga väpnade konflikter. Säkerhetspolitiken måste ha i sikte ett kärnvapenfritt Europa och att inte underordna sig NATO.

För att motsätta sig nuvarande riktning krävs vänsterpolitik. Då krävs det att våra rörelser också i EU-parlamentet representeras av oss som står upp för att Sverige ska bli en röst för alliansfrihet, fred och antiimperialism. Representeras av oss som låter vår internationella solidaritet vara kompromisslös. Oss som vill sätta hårt mot hårt mot den ekonomiska brottsligheten, skattesmitarna och militaristerna som alla utgör hinder mot jämlikhet, välfärd och trygghet för alla - inte de som flyr för sina liv. Det kan du bara få med en röst på Vänsterpartiet i söndagens val.

# data[].attributes.attachment_link.description
EU-anhängarnas brösttoner kring EU som ett fredsprojekt vet inga gränser. Ingenting kunde vara mer felaktigt - det ser vi inte minst idag när EU genom både Pesco och Frontexmilitariseras i allt snabbare takt. Men också genom alla de krig i Irak, Afghanistan, Libyen med flera som väst och EU varit delaktiga i.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I det sista kapitlet av "Myten om Wu Tao-Tzu" från 1967 tecknar den nyss bortgångne Sven Lindqvist ett framtidsscenario där de nationalistiska krafterna i Europa har "återuppstått med våldsam kraft". De "vita folken" har slutit sig samman till försvar för sina privilegier, och kvar finns bara ett fåtal "orosandar från den 'humanitära' epoken" som försöker störa den allt mer auktoritära ordningen.

Kanske är det något i den här stilen som åkallats när svenska politiker under valrörelsen beskrivit söndagens begivenhet som ett "ödesval" och en folkomröstning om högerextremismen.

Det var säkert en naturlig impuls inför utsikterna om en bred högerradikal allians i Europa, anförd av Italiens Matteo Salvini och hans aggressivt rasistiska och populistiska rörelse. Men frågan är om det verkligen är en lyckad strategi? Det här är antifascismens inneboende problem, att enbart antifascism sällan kan besegra fascismen långsiktigt - för detta krävs andra mobiliserande konfliktlinjer. Paradoxalt nog hade man kanske lyckats bättre med att stoppa de högerradikala om fokus lagts på annat än dem, inte minst på den höger-vänstermotsättning som i princip varit helt frånvarande i den här valrörelsen.

Nationalister och högerextrema gick alltså framåt, men den stora, samlande skrällen uteblev - även om franska Nationell samling, ungerska Fidesz och italienska Lega blev största partier i sina respektive länder. Svenska SD går kraftigt framåt, men landar på ett sämre resultat än i riksdagsvalet. Totalt sett går de högerradikala grupperna från 155 till 172 mandat.

"Vakna upp måndag morgon och intala dig att valresultatet var en glad överraskning", som Jonas Hassen Khemiri skrev inför söndagens val. "Tänk inte på att var femte person som du träffar i hissar, på bussar, i mataffärer, tycker att du gör något fel som går runt här och existerar" (DN 24/5). Den smärta och stress som en stor del av EU:s befolkning tvingas känna även inför "måttliga" högerradikala framgångar är gissningsvis både verklig och kroppslig.

På en mer formell nivå verkar det som att de nationalistiska grupperna inte kommer att få en särskilt avgörande roll i parlamentet. Och kanske behöver de inte få det heller. När det gäller migrationspolitiken så lär nytillkomna högerradikala ledamöter nämligen känna sig ganska hemma med den inriktning som redan råder.

Nyligen beskrev DN:s korrespondent Erik de la Reguera hur EU i mer än 30 år haft som tydlig strategi att "hålla migranter och flyktingar på så stort avstånd som möjligt" (12/5). Tidigare i vår godkände parlamentet en kraftig förstärkning av EU:s gräns- och kustbevakning Frontex; från 2027 ska 10.000 gränsvakter kunna sättas in för att assistera medlemsländernas kontroll av EU:s yttre gränser. Dessa ska kunna bära vapen och ha mandat att agera även utanför medlemsländerna. Frontex ska också få en mer framträdande roll vid deportationer.

Och kanske innebär söndagens valresultat mest av allt en påminnelse om hur det europeiska normalläget redan ser ut, oavsett framgångar för de mest extrema. I mitten av maj rapporterade brittiska The Independent om hur människor runtom i EU åtalas för att ha bistått migranter med sådant som mat, husrum och transport - och hur antalet fall har ökat kraftigt de senaste 18 månaderna (18/5).

Här finns en spansk brandman som riskerar 30 år i fängelse för att räddat flyktingar ur Medelhavet, en fransk lantbrukare som gripits för att ha inhyst migranter på gränsen till Italien och en dansk kvinna som dömts till böter för att erbjudit en barnfamilj skjuts med sin bil. Att vara EU-medborgare innebär på många håll redan i dag att tvingas bryta mot lagar för att kunna stå upp för grundläggande mänsklig värdighet.

I en annan passage i "Myten om Wu Tao-Tzu" resonerar Sven Lindqvist om humanitetens plats i det sena sextiotal han befinner sig i - och talar bortom det som skulle bli hans egen livshorisont: "Humaniteten har en uppgift även i vår tid. Ja, jag fruktar att denna uppgift kommer att växa under de år som ligger framför oss."

# data[].attributes.attachment_link.title
Kristina Lindquist: Europas högerradikaler har anledning att jubla - trots att valskrällen uteblev - DN.SE

# data[].attributes.attachment_link.description
I det sista kapitlet av "Myten om Wu Tao-Tzu" från 1967 tecknar den nyss bortgångne Sven Lindqvist ett framtidsscenario där de nationalistiska krafterna i Europa har "återuppstått med våldsam kraft". De "vita folken" har slutit sig samman till försvar för sina privilegier, och kvar finns bara ett fåtal "orosandar från den 'humanitära' epoken" som försöker störa den allt mer auktoritära ordningen.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Massoud Massoudi mördade vännen på en basketplan i Husby i norra Stockholm den 4 juni förra året. Polisen fick in larmet vid 14-tiden på dagen. På platsen hittade de en man som utsatts för "stort övervåld". Offret förblödde efter att ha attackerats med hugg i hjärnan, halsen, kroppen, armarna och händerna.

Massoud Massoudi flydde platsen innan polisen kom dit. På övervakningsbilder som använts i spårandet av mördaren kunde polisen se att han tog av sig sin blodiga tröja och gick barbröstad genom Husby.

Tillslut kunde mördaren gripas. Då hade han lämnat Stockholm, i stället hittades han i Linköping. I förhör säger han att han inte minns händelsen på basketplanen, att han har vaga minnesbilder om att hans händer var blodiga.

Mördaren överklagade domen

Tingsrätten dömde Massoud Massoudi, som är medborgare i Afghanistan, som skyldig till mordet. Straffet: 15 års fängelse och livstids utvisning.

Mördaren, som nekat till brott, överklagade domen till hovrätten. Han yrkade att fängelsestraffet skulle sänkas och att han skulle få stanna i Sverige.

Nu har hovrättens dom fallit: De fastställer tingsrättens dom om 15 års fängelse och livstids utvisning.

Massoud Massoudi är tidigare dömd för brott flera gånger. Det rör bland annat ringa narkotikabrott, grov olovlig körning och rattfylleri i omgångar. Han är också dömd till ungdomsvård för misshandel.

Massoudi kom till Sverige som ensamkommande flyktingbarn 2010. Året därpå fick han uppehållstillstånd. I Sverige har han inga registrerade anhöriga.

# data[].attributes.attachment_link.title
Massoudi högg ihjäl man på basketplan - får fängelse och livstids utvisning

# data[].attributes.attachment_link.description
Massoud Massoudi högg kniven i hjärnan, halsen, kroppen och armarna på sin vän - sen lämnade han honom att dö på basketplanen i Husby. Mördaren dömdes till 15 års fängelse och livstids utvisning men överklagade domen. Massoudi ville ha lägre straff och ville stanna i Sverige - nu nekas han det av hovrätten.

# data[].attributes.attachment_link.title
Stor insats mot illegal arbetskraft - P4 Skaraborg

# data[].attributes.attachment_link.description
I jakten på illegal arbetskraft i Skaraborg har Polisen och ett antal myndigheter gjort gemensam sak.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
SD: Efter migrationskrisen måste vi kunna få hjälp att hitta de som är här illegalt

Detta är en debattartikel. Det är skribenten som står för åsikterna som förs fram i texten, inte Aftonbladet.

DEBATT. I spåren av den djupa migrationskrisen brottas Sverige med den ohanterliga uppgiften att verkställa utvisningar av de som befinner sig illegalt i landet.
För närvarande väntar tiotusentals individer på verkställighet av utvisningsbeslut. Därutöver gör bedömare uppskattningen att mellan 30 000 och 60 000 ytterligare individer uppehåller sig i landet illegalt.
Omfattningen av problemet undergräver rättsstaten, samtidigt som den stora gruppen utgör ett omedelbart hot mot säkerheten i samhället. I en situation där myndigheter saknar kontroll över de som uppehåller sig illegalt i landet, finns risk att gruppen innehåller både mycket brottsaktiva element och potentiella terrorister.

Sveriges förmåga att själva lösa situationen är bevisligen otillräcklig. Under 2018 lyckades Polisen verkställa färre än 5 000 utvisningar, av totalt över 11 000 beslut om utvisning. Vid årets slut väntade enligt Polisens statistik över 17 000 på att utvisas från Sverige. Den största delen av dessa var också efterlysta eftersom de avvikit och gått under jorden.
De rättsliga myndigheterna saknar såväl operativ kapacitet som ekonomiska resurser att i tillfredsställande takt hitta, omhänderta och utvisa de som saknar rätt att befinna sig i landet. Situationen försvåras ytterligare av den fria rörligheten i EU EU har dock under många år misslyckats att upprätthålla dessa åtaganden, vilket drabbat Sverige särskilt hårt. , vilken gör det svårt att på medlemsstatsnivå ha kunskap om vilka som för stunden befinner sig i landet.
I EU:s åtaganden ingår att upprätthålla den yttre gränsen och ha kontroll över vilka som passerar in i Schengen. Sedan tidigare gäller också principen att asyl ska sökas i det första medlemsland en individ anländer till.
Det är därför rimligt och brådskande att EU mobiliserar för att lösa det ömmande säkerhetshot som vi ställts inför.
I ett normaltillstånd ska och kan varje medlemsstat hantera sina egna utvisningar, EU:s misslyckande gör dock att situationen är långt ifrån normal.

Vi menar därför att EU har ett gemensamt ansvar för att lösa den kris man skapat. Det är inte försvarbart att Sverige ensamt ska ta ansvar för den kris som till stor del är orsakad av att andra EU-länder i strid med gällande regler låtit tillståndslösa migranter passera till Sverige.
I väntan på slutverkställighet eller för individer vars verkställighet försvåras av yttre faktorer bör ändamålsenliga förvarscentra kunna upprättas på strategiska platser runt om i EU. Betydande resurser bör dessutom avsättas från EU:s befintliga medel för att EU ska kunna ta hela det ekonomiska ansvaret.
Sverigedemokraterna föreslår därför ett åtgärdspaket för att EU - på begäran av en medlemsstat - ska kunna ta över det fulla ansvaret för verkställigheter. Ett sådant ansvar bör kunna sträcka sig över en viss tid eller avse en viss individ.

I ett första skede bör EU omedelbart upprätta en operativ förmåga att på begäran av en medlemsstat bistå med eftersökandet och omhändertagandet av personer som saknar uppehållsrätt. Rättsliga instrument bör samtidigt formas för att tillfälligt kunna överlåta ansvaret för dessa till EU och för att i varje enskilt fall försätta tillståndslösa individer i förvar.

Detta innebär inte att mer beslutanderätt hamnar i Bryssel. Det innebär att EU - efter begäran från en medlemsstat - ska ta ett gemensamt ansvar för den kris man varit högst delaktig i att skapa.
För Sverigedemokraterna är detta den viktigaste uppgiften i EU-parlamentet efter valet.
Under kommande år kommer utvisningar och förmågan att underlätta återvandring vara en avgörande politisk fråga i EU. Där behöver särskilt drabbade länder som Sverige avlastning - och alla EU-länder behöver öka sin samordning.

Häng med i debatten och kommentera artikeln
- gilla Aftonbladet Debatt på Facebook.
Genom aktiva åtgärder på området kan vi också göra det mindre attraktivt att ta sig illegalt till EU, vilket är den stora ödesfrågan om vi vill stoppa den fortsatt omfattande och problematiska migrationen till Europa från länder i Nordafrika och Västasien.

Jimmie Åkesson, partiledare (SD)
Peter Lundgren, Europaparlamentariker (SD)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
aftonbladet: sveriges nyhetskälla och mötesplats

# data[].attributes.attachment_link.title
DEBATT: Ta ansvar, EU - utvisa migranter från Sverige

# data[].attributes.attachment_link.description
Detta är en debattartikel. Det är skribenten som står för åsikterna som förs fram i texten, inte Aftonbladet. DEBATT. I spåren av den djupa migrationskrisen brottas Sverige med den ohanterliga uppgiften att verkställa utvisningar av de som befinner sig illegalt i landet. För närvarande väntar tiotusentals individer på verkställighet av utvisningsbeslut.

# data[].attributes.attachment_link.title
DEBATT: Viseringsfriheten får inte bli motorväg för kriminella

# data[].attributes.attachment_link.description
Den fria rörligheten är en av EU:s viktigaste grundpelare. Människors frihet att röra sig fritt inom Europa är en av de stora vinsterna med det europeiska samarbetet. Det knyter människor och ekonomier närmare varandra. Den friheten utvidgas också ju mer EU utvidgas.

# data[].attributes.attachment_link.title
Tjuvligor från Georgien står för stor del av stölder i Sverige - Nyheterna - tv4.se

# data[].attributes.attachment_link.description
Tjuvligor från Georgien står för en mycket stor del av alla stölder i Sverige. Antalet dömda georgier har ökat under senare år. En del av tjuvgodset postas från Sverige. Nyheterna har varit med och öppnat misstänkt stöldgods i den georgiska tullen.

# data[].attributes.attachment_link.title
Georgiska tjuvligor bakom många stölder - "Vi måste öka gränskontrollerna"

# data[].attributes.attachment_link.description
Tjuvligor från Georgien står för en mycket stor del av alla stölder i Sverige. Deras byte skickas från Sverige med post. TV4 Nyheterna var med och öppnade misstänkt stöldgods i den georgiska tullen och polisen berättar om problemets omfattning.

# data[].attributes.attachment_link.title
Danmark vill se permanenta gränskontroller - Nyheter (Ekot)

# data[].attributes.attachment_link.description
Inför valet i Danmark den 5 juni öppnar statsminister Lars Løkke Rasmussen för att införa permanenta gränskontroller och att även kontrollera de som lämnar ...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Läs alla artiklar fram till EU-valet.
Prova DN digitalt gratis fram till 27 maj. Läs mer

På pressmötet där Lars Løkke Rasmussen (Venstre) flankerades av integrationsministern Inger Støjberg (Venstre) och partiet förstanamn i EU-valet Morten Løkkegaard, sade Rasmussen att man skulle arbeta för att införa permanenta gränskontroller inom Schengen-samarbetet.

Rasmussen tyckte att det inte var meningsfullt att som nu, en gång i halvåret ansöka om att förlänga gränskontrollen, skriver Berlingske på måndagsförmiddagen.

Enligt tidningen ska 50 miljoner danska kronor avsättas för att automatisera gränskontrollen genom ny teknologi som ska kunna ersätta gränsvakterna.

- Gränskontrollen har kommit för att stanna. Vi är tvungna att han en permanent gränskontroll, sade statsministern på pressmötet, skriver Berlingske.

Løkke Rasmussen motiverade inställningen med "migrationen och terrorhoten" som gör att man måste fundera på hur Schengensamarbetet ska se ut.

Gränskontrollen infördes den 4 januari 2016 i samband med flyktingkrisen i Europa.

Sedan dess uppges 10,3 miljoner personer ha kontrollerats, varav 7.744 avvisats och 430 anklagats för människosmuggling.

Venstre är Danmarks största högerparti. Partiet uppger att det är liberalkonservativt.

# data[].attributes.attachment_link.title
Danmark vill införa permanent gränskontroll - DN.SE

# data[].attributes.attachment_link.description
Läs alla artiklar fram till EU-valet. Prova DN digitalt gratis fram till 27 maj. Läs mer På pressmötet där Lars Løkke Rasmussen (Venstre) flankerades av integrationsministern Inger Støjberg (Venstre) och partiet förstanamn i EU-valet Morten Løkkegaard, sade Rasmussen att man skulle arbeta för att införa permanenta gränskontroller inom Schengen-samarbetet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Toppkandidaterna till EU-parlamentet för SD, C och MP frågas ut i SVT i kväll följt av en debatt.

Hetsig debatt om Sverige gränskontroll: "Tömmer torg"

Debattörerna blir snabbt engagerade när Sveriges rätt till inre gränskontroll diskuteras.

- Det ska finnas synnerliga skäl för att begränsa den fria rörligheten i EU. Den fira rörligheten ser till att det är ett sprudlade torg där människor möts, blir förälskade och skapar jobb. De som vill stänga detta - exempelvis Peter och SD - innebär att man tömmer torg på folk, stänger jobben och bommar igen gatorna. Det blir en ekonomisk stagnation och ställer länder mot länder, säger Fredrick Federley.

Peter Lundgren svarar:

- Med er politik tömmer man torg på grund av terrorattentat, frågan är vad som är bäst. Vi vill ha en kontrollerad, fri rörlighet.

Alice Bah Kuhnke: "SD vill förstöra EU"

Alice Bah Kuhnke instämmer med Federley.

- Den fria rörligheten är fundamenten. Man skyddar sig inte mot terrorism med murar. Det gör man med polisiär verksamhet, säger Bah Kuhnke.

Fredrick Federley menar att gränskontrollen vid Öresundsbron har gått ut över näringslivet i regionen eftersom det blivit krångligare att resa.

- Hur ofta åker du över Öresundsbron? Det tar inte lång stund att hålla upp passet i rutan. En kontrollerad rörlighet behöver inte betyda att det blir krångligt. Svenska folket vill känna sig trygga. Vi har mängder av bekymmer på grund av vidöppna gränser, säger Peter Lundgren.

- Det här tydliggör att SD vill ta makt i EU för att förstöra EU. Den fria rörligheten är inte vilken liten sak som helst. Sedan ska länder självklar sätta upp inre gränskontroller vid behov, säger Alice Bah Kuhnke.

Bah Kuhnke: "Barn dör på Medelhavet just nu"

Federley anser att EU:s yttre gräns är viktig men att medlemsländerna inte ska ha några gränser.

- Jag tror att det är viktigt att ha kontroll över den yttre gränsen. Vi ska inte ha gränser mellan länderna inom unionen. I migrationsfrågan tycker jag att SD pinkar i egen byxa. Man vill ha mindre folk till Sverige men det är SD:s kompisar i Europa som ser till att vi inte får en rättvis fördelning. Det är att skjuta sig själv i foten.

Peter Lundgren kallar Federleys uttalande "horribelt" och menar att Sverige måste få bestämma över sitt nationella gränsskydd.

- Vet du vad som är horribelt? Det är att det är fler människor på flykt någonsin, att barn dör på Medelhavet just nu. Att vi i EU, världens rikaste plats, inte mäktar med att ta hand om människor som flyr, säger Alice Bah Kuhnke.

Peter Lundgren menar att Miljöpartiet väljer att vara naiva i flyktingfrågan.

- Det är ekonomiska migranter som kommer hit. Kvinnor och barn har inte råd med flyktingsmugglare. Asylrätten är en rättighet men det är ingen rättighet att komma till Sverige, säger han.

Därför ville inte Miljöpartiet stärka EU:s gränsmyndighet

Miljöpartiet röstade nej till EU:s terrordirektiv.

- Jag vet inte vad som låg bakom varje enskild parlamentariker, men vi var måna om det svenska självbestämmandet men också vilka insatser som man riktar in sig på, säger Alice Bah Kuhnke (MP).

Miljöpartiet har även sagt nej till att stärka EU:s gränskontrollmyndighet, Frontex, som bland annat har till uppgift att stoppa terrorister från att ta sig in i unionen.

- När det gäller Frontex är det stora problemet att deras stora uppdrag är att stoppa människor som flyr från terrorn. Man måste ha en proportionalitetsprincip och ta hand om människor på flykt i stället för att stoppa de som flyr från terror, säger Bah Kuhnke.

Alice Bah Kuhnke menar att klimatmålen måste skärpas och hänvisar till Parisavtalets mål om att minska utsläppen med 70 procent.

Bah Kuhnke: "Jag vill att kulturarbetare ska få betalt"

Hon svarar på vad som ska ersätta kolkraften:

- Väldigt mycket, inte minst det förnybara. Häromdagen kom siffror från Tyskland att det förnybara för första gången går om kolen. Det visar att det går och vi måste stimulera andra länder som Polen, säger Bah Kuhnke.

Hon får frågan om hur bra det är att göra sig beroende av rysk gas.

- Hur bra är det att i dag vara beroende av ryskt uran som också är Putins? Det är ett utfasningsalternativ, säger Bah Kuhnke.

MP röstade nej till EU:s upphovsrättsdirektiv.

- Jag ser stora utmaningar med förslagen som ligger, därför är jag glad att de gröna arbetade fram ett arbetsförslag. Men det fick inte komma upp på bordet. Jag vill att kulturarbetare ska få betalt samtidigt ser jag stora risker i att förändra internet och tillgången på information, säger Bah Kuhnke.

Lundgren: "Vi kan bestämma i Sverige hur många vi klarar att ta emot på ett bra sätt"

600 000 människor, cirka en promille av EU:s befolkning, sökte under föra året asyl i EU.

Peter Lundgren (SD) anser att det ska vara upp till varje enskilt EU-land att styra över sin asylpolitik - den ska inte vara gemensam för EU.

- Det är nationell kompetens. Vi kan bestämma i Sverige hur många vi klarar av att ta emot på ett bra sätt.

Han vill se mottagningscentrum, eller transitcenter, för flyktingar som ligger utanför EU.

- Hela projektet EU bygger på en fungerande yttre gräns. Utan det kan vi inte ha fri inre rörlighet. Vi är för att man söker asyl utanför Europa.

- Det är en mänsklig rättighet att söka asyl, men det får man göra på transitcenter. Men det är ingen mänsklig rättighet att vi i Sverige ger asyl.

Peter Lundgren: "Europaparlamentet är väldigt vänstervridet"

Peter Lundgren svarar om kritiken mot Ungern och Polen, om att de bryter mot EU:s grundläggande värderingar om människors lika rättigheter.

- Man har kritiserat tillsättningen av domare i konstitutionsdomstolen, att regeringen gör det. Men vi har exakt samma situation i Sverige, det kallas justitieråd. Det man vill straffa Polen för är samma system vi har här.

Han anser att EU ger sig i ländernas nationella suveränitet - och att det finns politiska motiv bakom.

- Europaparlamentet är väldigt vänstervridet, det är så, säger Peter Lundgren.

Peter Lundgren kommenterar även kritiken mot ländernas pressfrihet.

- Det är inte annorlunda än Sverige. Vi har en situation där SVT går och tar avstånd från ett uttalande Jimmie Åkesson gör i en partiledardebatt. Den är väldigt knuten till etablissemanget.

- Det är mångt och mycket ett politiskt spel. Journalistiken i högsta grad sysslar med politik, säger Peter Lundgren.

Peter Lundgren (SD) vänder sig mot vad han beskriver som "klimathysterin". Han säger att han tar forskarnas klimatlarm på allvar men menar att medeltemperaturen på jordytan de senaste 18 åren har varit konstant, enligt FN.

- För varje miljöinsats vi gör hemma och Europa ökar utsläppen ändå. Kina har aviserat att man ska bygga 1600 nya kolkraftverk. Vi måste titta globalt, säger han.

Peter Lundgren drar sig till minnes vad han hörde som nioring 1972.

- 1972 sa FN för första gången att vi har 10 år på oss. Det där har jag hört hela min livstid.

Fredrick Federley: "Vi måste fixa konkurrenssituationen"

När migrationen kommer på tal så menar Federley att det behöver byggas upp en gemensam europeisk flyktingpolitik med fungerande yttre gränskoltroller.

- Vi vill inte vara i händerna på Turkiets Erdogan, vilket vi är nu. Vi måste skyndsamt bygga upp en yttre gränskontroll, för att slippa inre gränser som vi har nu, säger han.

Om medlemsländer som Ungern, som vägrar ta emot flyktingar, säger Federley.

- EU har en ganska betydande budget. Den kan vi använda som ett påtryckningsmedel. Du kan inte använda EU som en bankomat. Ungern kan inte få hundratals miljoner i veckan och sedan vända ryggen. Det här är SD:s kompisar och de underlåter att lägga tryck på dem.

Jordbruksstödets budget: 600 miljarder kronor

Han frågades först ut om EU-s enorma budget för jordbruksstöd. Federley menar att stödet är nödvändigt eftersom jordbrukspolitiken annars skulle bli nationell, med följden att exempelvis Frankrike skulle pumpa in massor av pengar i jordbruksnäringen och konkurrera ut svenska producenter från butikshyllorna.

- I den ideala världen skulle bonden få betalt för det han eller hon producerar. Stödet handlar om prisersättningar för att konsumenterna ska kunna köpa så billigt som möjligt. Vi måste fixa konkurrenssituationen innan vi kan slå bort det benet, säger Federley.

600 miljarder kronor går till jordbruket och 80 procent av stödet går till 20 procent av bönderna.

Jämför med att miljardbelopp ges till stålindustrin

- Det finns inget annat system som har så mycket direktersättningar, det stämmer. Men i handeln med utsläppsrätter ger vi bort miljardbelopp till stålindustrin, exempelvis. I framtiden vill vi gå mer mot marknadsanpassning, men där är vi inte i dag, säger Federley.

Under torsdagen publicerades en ny opinionsmätning inför EU-valet från SvD/Sifo, som visar att Sverigedemokraterna får 19,9 procent och därmed är nära att gå om Socialdemokraterna som största parti i valet.

Centerpartiet får 7,6 procent vilket är en liten ökning från senaste EU-valet, medan Miljöpartiet backar och får 9,6 procent i mätningen.

Ett annat ämne var den inre arbetsmarknaden i EU. Fredrick Federley röstade nej till att utländska gästarbetare ska ha samma lön som inhemska.

- Jag tänker inte lägga mig i privatekonomiska argument. En viktig princip är att vi inte låter EU detaljreglera arbetsmarknaden. Sedan finns det exceptionella fall, exempelvis med lastbilschaufförer som rör sig över en så stor geografisk yta.

Federley inför debatten: SD är klimatförnekare

Inför debatten säger Fredrick Federley att han ska utmana SD:s Peter Lundgren i klimatfrågan.

- Peter jobbar inte med klimatfrågorna alls och när SD röstar i parlamentet visar de vilka klimatförnekare de är.
SD har stora framgångar i opinionen. Är klimatfrågan viktig för deras väljare?
- Jag tror att SD-väljare är precis lika bekymrade och det måste bli tydligare i valrörelsen hur Sverigedemokraterna ser på vår absolut största utmaning. De måste få se att om man röstar på SD får man ingen leverans för att möta mänsklighetens och djurlivets största hot, säger Federley.
Även Miljöpartiets Alice Bah Kuhnke är med i debatten. Hur skiljer sig er syn på klimatfrågan?
- Vårt slutmål är samma men vi har olika lösningar. Varje krona ska användas så effektivt som möjligt där det har störst effekt. Jag åker inte till Europaparlamentet för att skrika högst och rösta mest radikalt.

"Hårresande och verklighetsfrånvänt"

Fredrick Federley hänvisar också till Försvarsberedningens slutrapport som publicerades i veckan. Där har Sverigedemokraterna gjort en reservation eftersom de inte anser att klimatfrågan hör hemma i rapporten. Vidare skriver de bland annat att "mänsklig aktivitet har marginellt ökat andelen koldioxid i atmosfären."

- De skriver att mänsklig påverkan bara har bidragit marginellt - samma vecka som man har uppnått den högsta halten av koldioxid i atmosfären på tre miljoner år. Det är så hårresande och verklighetsfrånvänt, säger Fredrick Federley.

Peter Lundgren svarar i en kommentar:

"Det är klart att människan har en påverkan på klimatet. Däremot bör klimataspekten kanske inte vara en väsentlig del av just försvarsberedningen. Klimatarbetet får bedrivas i andra sammanhang där fokus ska ligga på internationellt klimatsamarbete."

# data[].attributes.attachment_link.title
Federley: "Tror att SD-väljare är bekymrade"

# data[].attributes.attachment_link.description
I kväll möts Fredrick Federley (C), Alice Bah Kuhnke (MP) och Peter Lundgren (SD) i SVT:s "Toppkandidaterna". Alice Bah Kuhnke säger under debatten: - Sverigedemokraterna vill ta makt i EU för att förstöra EU. Har du inte bestämt dig hur du ska rösta? Gör Expressens valkompass här!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vi börjar långt från Bryssels stålkomplex, i den libyska staden Zawiya. Där sitter gambiska Bakary på ett naket stengolv, inlåst i ett förvar för flyktingar som anses illegala. Lite makaroner, ibland en limpa bröd att dela på, det är den mat som serveras. Törsten bränns i den subtropiska hettan. Det finns en kran i badrummet, men vattnet är salt.

Tiden äter på honom, timmarna, dagarna. Han vill ut, men den väg som står till buds är mutor och han har inga pengar. Vakterna slår honom gång på gång med en gummislang. De ringer hans familj som hör honom misshandlas.

- De bröt min handled. Jag tog av mina byxor och virade runt min handled, ska han senare berätta för Amnesty International, när hans familj betalat den lösensumma som krävdes för att vakterna skulle öppna grindarna.

Varför börjar vi en artikel inför EU-valet i Libyen? För att det är ett av de länder som utför det som bestäms i Bryssel. År 2017 slöt EU en överenskommelse med Libyen som ger landet i uppdrag att hindra flyktingar att ta sig över Medelhavet till Europa. I gengäld bidrar unionen med ekonomiskt stöd, utbildning och materiella resurser som kustbevakningsfartyg.

Tiotusentals sitter inlåsta

Amnesty Internationals rapport från december 2017 satte ljuset på den misär som präglar tillvaron för tiotusentals migranter som sitter inlåsta i förvar som det i Zawiya. Och på hur migranter säljs som slavar på auktioner. Det har inte rubbat den breda politiska enighet bakom avtalet som finns inom EU.

Bland de svenska partierna i EU-parlamentet är det endast Vänsterpartiets, Miljöpartiets och Feministiskt initiativs toppkandidater som vill avbryta samarbetet med Libyen. Övriga partier vill fortsätta. Socialdemokraternas Heléne Fritzon står bakom såväl Libyensamarbetet som liknande överenskommelser med Turkiet och Marocko. Hon menar att det handlar om att förhindra att människor riskerar livet genom att ta sig över Medelhavet med hjälp av flyktingsmugglare.

- Det finns mycket att säga om hur relationerna till Libyen ser ut, men det är avgörande att undvika alla situationer som gör att människor dör på havet. Det kräver insatser av olika slag, exempelvis av kustbevakningen. Sedan ska man vara medveten om att det är fullständigt vidriga förhållanden i många av de läger som finns i Nordafrika, säger Heléne Fritzon.

Vänsterpartiets EU-parlamentariker Malin Björk pekar på att antalet döda på Medelhavet tvärtom ökat i förhållande till antalet flyktingar sedan överenskommelsen slöts och att EU satt stopp för de frivilliga livräddningsinsatser som tidigare gjordes. Dessutom har människorättsorganisationer dokumenterat att milisgrupper används för att bevaka havet och att en del av de migranter som tas om hand sätts i förvar helt bortom insyn från internationella organisationer.

- När man säger kustbevakning på svenska låter det som en väldigt professionell organisation. Här har man ingen koll alls på vilka man samarbetar med och man vet inte om den som plockas upp förs till ett officiellt eller inofficellt förvar, säger Malin Björk.

Konsekvenser från åttitalet

Kampen mot extremhögern står i fokus när Heléne Fritzon och Socialdemokraterna går till val. Att inte de krafterna stärks är avgörande för att man ska kunna fatta beslut om att dela på ansvaret för att ta emot flyktingar, menar hon. Men också för hela EU-projektets framtid.

- De ger sig på kvinnors rättigheter, de ger sig på det fria ordet och pressfriheten, de ger sig på civilsamhället. Det är så deras dagordning ser ut och då har vi ett EU som närmar sig ett sammanbrott, säger hon.

Peo Hansen, migrationsforskare och professor i statsvetenskap på Linköpings universitet, delar oron för de högernationalistiska partier som har segervittring inför EU-valet. Men ytterkantshögerns framgångar i länder som Ungern och Italien är inte förklaringen till en allt strängare migrationspolitik, menar han.

- Den utveckling vi haft är de traditionella partiernas verk, inte högerextremisternas. Orbán och Salvini har hoppat på tåget på sluttampen, säger Peo Hansen.

Hans uppfattning är att EU:s linje varit konsekvent sedan åttiotalet: håll flyktingarna utanför unionens gränser, gärna med hjälp av andra aktörer. 1999 införlivades Schengenreglerna i EU-systemet, vilket bland mycket annat innebar att resebolag fick ansvar för passagerare utan giltiga resehandlingar. Visumkrav och allt mer rigorös bevakning av den yttre gränsen är andra verktyg för att hålla människor borta.

- Vi måste se det historiskt. När man monterar ner de inre gränskontrollerna och skapar den inre marknaden på 80-talet bestämmer man att det ska bygga på att man förstärker den yttre gränsen, säger Peo Hansen.

Höll gränsen öppen

Men med kriget i Syrien blev trycket på den yttre gränsen för stort. Hösten 2015 nådde hundratusentals människor EU-länderna. Till en början stod Tyskland och Sverige för en linje som enligt Peo Hansen innebar ett brott mot den som EU haft i decennier. Förbundskansler Angela Merkel beslöt att hålla gränsen mot Österrike öppen, när hundratusentals flyktingar ville in och statsminister Stefan Löfven deklarerade att "mitt Europa bygger inte murar".

- Två länder signalerade att kanske ska vi ha en ny politik som ser EU som en naturlig plats för flyktingar, säger han.

Det varade inte länge. Istället ökade EU sina ansträngningar för att hitta externa lösningar, att ta hjälp av andra för att hindra flyktingarna innan de når något av medlemsländerna. Överenskommelsen mellan EU och Turkiet i mars 2016 var ett viktigt steg i den riktningen.

Turkiet åtar sig att täppa till sin gräns och hindra flyktingsmugglare. De flyktingar som ändå når de grekiska öarna ska skickas tillbaka till Turkiet om de inte anses ha rätt till asyl. För varje återsänd flykting ska EU ta emot en syrisk flykting från turkiska flyktingläger.

Massiv kritik

Kritiken från Amnesty Internationa och andra människorättsorganisationer har varit massiv. Att byta människor en mot en är oförenligt med asylrätten, menar man. Dessutom är flyktingar fast i åratal under svåra förhållanden på de grekiska öarna medan det avgörs om de ska få asyl eller skickas tillbaka till Turkiet.

Överenskommelsen har gjorts helt utanför de gängse beslutsvägarna, som ett uttalande på ett toppmöte. Eftersom det inte har status som officiellt EU-beslut har EU-domstolen frånsagt sig ansvar för att pröva giltigheten.

- Det har ingenting med demokrati att göra, det är statsdiplomati på högsta ort, säger Peo Hansen.

Giltigt eller inte, överenskommelsen har haft effekt. Några tiotusentals syriska flyktingar har EU tagit från Turkiet . Samtidigt har antalet asylsökande i EU minskat betydligt mer. Sedan toppen 2015 handlar det om en halvering, till 639 000 människor 2018. När det gäller de som tar sig från Turkiet till Grekland deklarerade EU-kommissionen hösten 2017 att antalet minskat från 10 000 om dagen till mindre än 80.

- Det basuneras ut som en stor framgång från EU, säger Peo Hansen.

S-toppen Helené Fritzon menar att ett skäl för de omstridda samarbetena med andra länder är att minska trycket från migranter som inte har rätt till asyl.

- Det finns så klart ett värde för EU att det är flyktingar med flyktingstatus som söker asyl i EU och att det sker på lagliga vägar. Den risk vi annars löper är att vi får väldigt många som flyr från fattigdom och vill skapa sig nya möjligheter utan att vara flyktingar med asylskäl, säger hon.

Tvärstopp i ministerrådet

Nu är det EU-parlamentet som unionens medborgare ska välja ledamöter till. Ett parlament som inte haft något inflytande över de överenskommelser med andra länder som har en så central betydelse. Och den linje parlamentet antagit när det gäller en gemensam migrationspolitik som ska sprida ansvaret för flyktingarna till unionens alla länder har tagit tvärstopp i ministerrådet. Så spelar det egentligen någon roll hur vi röstar?

Definitivt, menar Peo Hansen. Men att resultatet skulle bli en mer öppen migrationspolitik ser han som föga realistiskt. Däremot skulle ett mer högerinriktat parlament inte längre fungera som en progressiv motvikt mot den mer restriktiva linje medlemsländernas regeringar har i ministerrådet. En större samstämmighet mellan parlamentet och rådet skulle kunna strama åt politiken ytterligare.

- Det går bara att spekulera i vilka beslut som skulle fattas. Men en hårdare linje som vänder sig ännu mer bort från de mänskliga rättigheterna är trolig. De enda möjligheter till beslut i human riktning som jag kan se är att enskilda stater genomför dem, säger Peo Hansen.

Liberalernas avgående EU-parlamentariker Cecilia Wikström tror inte alls det är omöjligt att fatta mer progressiva beslut. Hon var parlamentets förhandlare i en av de mest omstridda delarna av migrationspolitiken, revideringen av Dublinförordningen som rör just ansvarsfördelningen mellan medlemsländerna. Hon ger ministerrådets ordförande Donald Tusk skulden för att att förhandlingarna mellan parlamentet och rådet har havererat, då han velat uppnå enhällighet bland medlemsländerna istället för att gå till omröstning.

Stoppat alla beslut

Liksom Helené Fritzon framhåller hon att bland andra de så kallade Visegradländerna (Polen, Ungern, Slovakien och Tjeckien) kunnat stoppa alla beslut som skulle ge dem skyldighet att ta emot flyktingar.

- Om Tusk packar ihop och det kommer in någon annan som är lite mer framåtsyftande tror jag det går att komma framåt, säger hon.

I korthet går Wikströms och EU-parlamentets förslag ut på att ansvaret för att ta emot flyktingar fördelas på alla medlemsstater utifrån befolkningsstorlek och ekonomiska styrka. Varje gång någon söker asyl ska man räkna fram de fyra länder som står på tur att ta emot för att uppfylla sin andel. Den som söker ska då kunna välja bland dessa fyra länder.

- Om det här funnits på plats hade vi inte haft den tragedi som det innebär att båtar glider omkring på Medelhavet och förvägras att gå i hamn. Istället hade EU omedelbart vidarefört människorna till de länder som stod på tur att ta emot.

Miljöpartiets förstanamn Alice Bah Kunkhe delar uppfattningen att man bör rösta i rådet och Heléne Fritzon (S) utesluter det inte heller. V:s Malin Björk vill hellre se att de länder som är beredda att ta ansvar för flyktingmottagande gör en egen överenskommelse och lämnar de som bromsar utanför.

- Man kan sätta sig ner 15-20 länder och komma överens om en fördelning. Jag ser det som kanske den enda möjligheten att undvika en kapplöpning mot botten, säger Malin Björk.

I EU-politiken hamnar fokus lätt på procedurerna, hur beslut fattas eller fastnar. Men åter till sakpolitiken och de skiljelinjer som finns i det som Europaparlamentet faktiskt har inflytande över. Som ifall man ska ge mer pengar till Frontex gränskontrollanter och om man ska villkora EU:s bistånd mot löften om att återta flyktingar som inte anses ha rätt till asyl. Och om medlemsländerna ska fråntas rätten att utfärda permanenta uppehållstillstånd och ifall medlemsländerna ska tvingas följa listor med "säkra länder" dit flyktingar ska skickas tillbaka utan individuell prövning om de passerat ett sådant land på vägen.

Partiernas ställning

I alla de nämnda frågorna som Refugees welcome och Flyktinggruppernas riksråd (Farr) bett partiernas kandidater ta ställning till står Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna konsekvent för en "sträng" linje. Det gör även Liberalerna som den här mandatperioden varit så pådrivande när det gäller att förmå alla länder att ta ansvar för flyktingmottagande.

Miljöpartiet, Vänsterpartiet och Feministiskt initiativ säger genomgående nej till mer övervakning och mer restriktiva regler. Centerpartiet intar till stora delar samma hållning, men accepterar "säkra länder". Socialdemokraterna säger nej till de påtvingade tillfälliga uppehållstillstånden, i övrigt går de på den stränga linjen i flyktingorganisationernas enkät.

Från Moderaternas sida upprepas flitigt att migrationspolitiken ska vara ansvarsfull och stram.

- Det är en migrationspolitik där vi har bättre kontroll på invandringen än vad vi har i dag. EU behöver fullt ut kontrollera sin yttre gräns, därför vill vi stärka Frontex, säger Jessica Polfjärd, partiets andranamn på EU-valslistan.

Fördela ansvaret

När hon ska peka ut skillnaden mellan Moderaternas och Sverigedemokraternas migrationspolitik är det synen på själva EU-samarbetet hon lyfter fram.

- Migration är en bokstavligen gränsöverskridande fråga som därför kräver gränsöverskridande lösningar. Det är just sådana frågor EU ska fokusera på.

Här och nu vill Moderaterna liksom de andra svenska partierna förutom Sverigedemokraterna använda EU för att fördela ansvaret för de flyktingar som kommer. Men inget land ska påtvingas flyktingar, istället ska EU-bidrag dras in för dem som säger nej. Och framför allt betonar partiet mer övervakning och mer samarbete med andra länder för att begränsa antalet flyktingar. På sikt vill man ha ett system där inga asylsökande överhuvud taget kommer till EU-länderna innan deras sak har prövats.

- Asylprövningen skulle med en sådan ordning ske i säkra områden utanför EU och inte i varje enskilt land, säger Jessica Polfjärd.

Idén är helt oförenlig med internationell asylrätt, anser Alice Bah Kunkhe (MP). De överenskommelser EU redan har med länder som Libyen och Turkiet borde upphöra, inte byggas vidare på, tycker hon.

- Vi ska inte kohandla med mänskliga rättigheter och med de människor som är mest utsatta, säger Alice Bah Kunkeh.

Också hon pratar gärna om ansvar när hon ska beskriva skiljelinjerna i valet, men innebörden är en annan.

- Miljontals människor är på flykt. Vi måste bestämma oss för i Europa om vi har ett ansvar för det eller inte, säger Alice Bah Kunkhe.

Det är knappast medvind för dem som vill öppna dörren för fler på flykt. Men enligt Peo Hansen finns det en faktor som möjligen kan stärka de krafterna på sikt: Brist på arbetskraft när befolkningen åldras. Faktum är att Polen är det EU-land som har unionens största bruttoinvandring. Även om det inte handlar om flyktingar utan arbetskraftsinvandrare, främst från grannen Ukraina men också muslimska länder som Bangladesh och Pakistan, visar det på skillnaden mellan retorik och realpolitik.

- Det är alltså samma regering som sagt att när muslimerna kommer till Europa så kommer de att förvandla kyrkorna till toaletter, säger Peo Hansen.

Omöjligt att förutse

Men när såväl arbetsmarknaden som klimatsystemet förändras i svindlade hastighet är både arbetskraftsbehov och flyktingströmmar omöjliga att förutse. Och för den ansiktslösa migrant som nu tagit Bakarys plats i cellen i det libyska förvaret ter sig framtiden avlägsen. Här och nu bränner törsten, här och nu träffar slagen en hårt prövad kropp på ett stengolv långt ifrån Bryssel.

Asylsökande i EU 2013-2018

Topp- och bottenligan

Partiernas toppkandidater om migrationspolitiken

# data[].attributes.attachment_link.title
Europa väljer kurs - Nyhetsmagasinet Syre

# data[].attributes.attachment_link.description
Vi börjar långt från Bryssels stålkomplex, i den libyska staden Zawiya. Där sitter gambiska Bakary på ett naket stengolv, inlåst i ett förvar för flyktingar som anses illegala. Lite makaroner, ibland en limpa bröd att dela på, det är den mat som serveras. Törsten bränns i den subtropiska hettan.

# data[].attributes.attachment_link.description
Onsdag den 14 maj till torsdag den 15 maj reser inrikesministern till Haag och London. Under resan kommer Mikael Damberg bland annat att besöka...

# data[].attributes.attachment_link.title
Därför krävs nu pass i "gränslösa" EU - DN.SE

# data[].attributes.attachment_link.description
Läs alla artiklar fram till EU-valet. Prova DN digitalt gratis fram till 27 maj. Läs mer 1957: EG bildas Grundfördraget slår fast målet om en "allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken". Själva poängen med EG, senare EU, är att ta bort skillnader och att riva barriärer.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Linus Gunnarsson

12 maj 2019, 06:27

En man i 40-årsåldern står åtalad vid Malmö tingsrätt för grovt häleri.

Mannen har den 14 mars 2019 blivit stoppad och kontrollerad i samband med inresa i landet via Lernackens gränskontroll. I skåpbilen som mannen framförde fanns 15 cyklar, 32 cykeldäck, en högtalare, minst 80 maskinverktyg med tillhörande batterier, bygglampor och mätinstrument. Godset som bedöms vara värt omkring 400 000 kronor antas ha kommit från brottslig verksamhet.

Mannen misstänks ha köpt eller på annat anskaffat och tagit godset i befattning. En del av godset kan härledas till stölder och inbrott i Danmark.

"Jag erkänner att jag har transporterat sakerna. Men jag har inte köpt eller sålt sakerna. Jag försörjer mig på att transportera saker. Hade jag vetat att det var stöldgods hade jag inte kört det. De har inte sagt till mig att det var stöldgods", säger mannen i förhör.

Mannen berättar att två män i Danmark betalat honom för att köra godset men att han inte har några kontaktuppgifter till dessa män.

Mannen vidgår att han transporterat godset, men förnekar brott.

Har du ett nyhetstips? Tipsa redaktionen genom att klicka här.

Nyhetsbrev

Prenumerera på Sveriges snabbaste och mest ultralokala nyhetsbrev. Här får du nyheter om stora som små händelser.
Genom att skicka in mina uppgifter godkänner jag 24 Sveriges data- och cookiepolicy.

# data[].attributes.attachment_link.title
Skåpbil full med stöldgods - värt 400 000 kronor

# data[].attributes.attachment_link.description
Linus Gunnarsson 12 maj 2019, 06:27 En man i 40-årsåldern står åtalad vid Malmö tingsrätt för grovt häleri. Mannen har den 14 mars 2019 blivit stoppad och kontrollerad i samband med inresa i landet via Lernackens gränskontroll. I skåpbilen som mannen framförde fanns 15 cyklar, 32 cykeldäck, en högtalare, minst 80 maskinverktyg med tillhörande batterier, bygglampor och mätinstrument.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
aftonbladet: sveriges nyhetskälla och mötesplats

# data[].attributes.attachment_link.description
Regeringen förlänger, som väntat, de inre gränskontrollerna med sex månader. Och det är sannolikt inte sista gången det sker.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Läs alla artiklar fram till EU-valet.
Prova DN digitalt gratis fram till 27 maj. Läs mer

- När man en gång infört gränskontroller är det svårt att ta bort dem. De ses som det nya normala. I Tyskland ställs nu krav på ännu skarpare kontroller.

Det säger Marie De Somer, chef för migrationsprogrammet vid den Brysselbaserade tankesmedjan European policy centre.

Hon är kritisk till att Sverige och fyra andra länder inom Schengen, det område i EU plus ett par utomstående länder som ska vara gränslöst, gång på gång förlänger de tillfälliga inre gränskontrollerna. Den senaste förlängningen gäller till november.

- Och det trots att den sekundära migrationen, själva orsaken till att kontrollerna infördes, nästan är nere på noll, säger De Somer.

Sveriges inrikesminister Mikael Damberg lyfter fram att man som en följd av de nya inre gränskontrollerna varje månad avvisar flera hundra personer som inte har rätt att vistas i Sverige.

Damberg: Terrorhotet kräver inre gränskontroller

Men Marie De Somer tror inte att gränskontroller leder till att man upptäcker fler personer utan uppehållstillstånd eller fler kriminella. Betydligt effektivare är samarbete mellan länder, där man använder modern informations- och övervakningsteknik, menar hon.

- Vi vet att vi i en globaliserad värld behöver gemensamma, samordnade kontrollsystem, inte fysiska gränser.

- Och även om inre gränser vore lösningen, vilket de inte är, så har de en enorm kostnad i form av bromsad handel.

Marie De Somer. Foto: European policy centre

Parallellt med att allt fler gränsbommar fällts ner har en nygammal nationalism växt i Europa. I flera länder stärks partier som argumenterar mot EU-idén och kräver starkare skydd av nationalstaten.

- Att införa gränskontroller låter förmodligen handlingskraftigt och tufft gentemot hemmaopinionen, och de kan vara en respons på de högernationalistiska partiernas världsbild, säger Marie De Somer.

- Men dessa partier blir aldrig tillfredsställda, och det kommer alltid att finnas migration.

Ett huvudargument från den svenska och andra regeringar är att Schengenområdets yttre gräns inte är under tillräcklig kontroll, vilket är en förutsättning för att de inre gränsbommarna ska kunna lyftas.

- När kommer den att vara helt under kontroll, om man följer högernationalismens narrativ? frågar De Somer retoriskt.

Sedan den stora flyktingströmmen 2015-2016 har dock en rad beslut fattats om att stärka och effektivisera gränserna längs Schengens ytterkanter, bland annat om gemensam vaktstyrka och kustbevakning, informationsutbyte och kontroll av fingeravtryck.
Har EU gjort sin hemläxa?
- Kommissionen har absolut försökt genomföra besluten. Problemet är att det fortfarande är politiskt känsligt att harmonisera lagar om gränskontroll.

En annan pusselbit som måste falla på plats för att gränserna åter ska kunna slopas inom Schengen är en gemensam asyl- och invandringspolitik. En sådan har EU-länderna slitit med i 20 år utan att kunna enas, annat än i delar. Ett stridsäpple handlar om fördelningen av ansvaret för asylsökande.

Ibland har länderna med nygamla inre gränskontroller som skäl angett att det fortfarande finns tiotusentals asylsökande kvar i Italien och Grekland. Det kallar De Somer hyckleri.

- Det problemet har ju uppstått för att länderna inte klarar att enas om gemensamma asylregler.

- Frågan har inte kommit någonstans sedan 2016. Frågan är om det ens är meningsfullt att gå vidare med de förslag som ligger på bordet eller om det krävs ett helt nytt initiativ.

Det nya EU-parlament som väljs i slutet av maj kommer att få en avgörande roll i den nya asyllagstiftningen.

- Kanske blir det så att en grupp medlemsländer enas om att fördela asylsökande medan andra länder i stället betalar. Men troligare är att det blir multilaterala överenskommelser utanför EU:s ram, säger Marie De Somer.

Enligt opinionsmätningar är en stor majoritet av EU-medborgarna fortfarande positiva till gränslöshet. Två tredjedelar anser att Schengen förbättrar säkerheten.
Kommer Schengenområdet att bli ett gränslöst område igen en dag?
- Jag hoppas det, men jag vet inte.
Krävs det en folklig opinion för det?
- Ja, absolut. I vissa länder börjar folk notera kontrollerna. Men ännu är de tillräckligt små för att inte märkas så mycket. Blir de tillräckligt stora för att märkas kan de å andra sida bli ännu svårare att rulla tillbaka.

- Det är svårt att driva detta just nu. Det ser inte bra ut.

# data[].attributes.attachment_link.title
Migrationsexpert: För invandringskritiska blir gränskontrollen aldrig tillräcklig - DN.SE

# data[].attributes.attachment_link.description
Läs alla artiklar fram till EU-valet. Prova DN digitalt gratis fram till 27 maj. Läs mer - När man en gång infört gränskontroller är det svårt att ta bort dem. De ses som det nya normala. I Tyskland ställs nu krav på ännu skarpare kontroller.

# data[].attributes.attachment_link.description
Regeringen förlänger dom inre gränskontrollerna med 6 månader. Det väntade beslutet kommer att tas på dagens regeringsmöte nu på morgonen. Förlängningen kommer att gälla fram till 11 november men det är förmodligen inte sista gången det förlängs.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Läs alla artiklar fram till EU-valet.
Prova DN digitalt gratis fram till 27 maj. Läs mer

Regeringen förlänger på torsdagen för sextonde gången de tillfälliga inre gränskontrollerna, denna gång i sex månader. När de går ut nästa gång, den 11 november, har Sverige haft gränskontroll mot Danmark och Tyskland i fyra år.

Kontrollerna infördes av Sverige och flera andra EU-länder på grund av den omfattande strömmen av människor på flykt och andra migranter hösten och vintern 2015-2016.

Senare gjordes också en uppgörelse mellan EU och Turkiet om kontroll av flyktingbåtar. De skärpta gränskontrollerna och Turkietavtalet gjorde att migrantströmmen bromsades kraftigt.

I dag är antalet asylsökande i Sverige lägre än före flyktingvågen. Regeringen anger nu andra motiv för att ha kvar de inre gränskontrollerna: "hot mot den allmänna ordningen och den inre säkerheten i Sverige", fortsatt hög terrorhotnivå och att de yttre gränserna i Schengenområdet ännu inte fungerar tillfredsställande.

- Ja, det är en helt annan situation när det gäller migration till Sverige nu, och det är positivt, säger inrikesminister Mikael Damberg.

- Men terrorhotnivån har inte sjunkit, och vi anser inte att de yttre gränserna kontrolleras på det sätt som ska göras, och den bedömningen gör vi tillsammans med flera andra länder.

- Vi menar att alla som reser in i Schengenområdet ska kontrolleras och ska avvisas om man inte har rätt att komma in.

Damberg menar också att gränskontrollerna har en brottspreventiv funktion och pekar bland annat på möjligheten att begränsa internationella stöldligors verksamhet.

Till en början fanns även id-kontroller vid tågen från Danmark till Sverige, vilket skapade långa köer, stor irritation och oro för att ekonomin skulle drabbas.

Id-kontrollerna togs bort för två år sedan. I dag görs endast stickprovskontroller av pass vid den första stationen på svensk mark, Hyllie, men samtidigt har gränsstängslen på stationen gjorts mer permanenta.

# data[].attributes.attachment_link.title
Gränskontrollerna förlängs igen - nu i sex månader - DN.SE

# data[].attributes.attachment_link.description
Läs alla artiklar fram till EU-valet. Prova DN digitalt gratis fram till 27 maj. Läs mer Regeringen förlänger på torsdagen för sextonde gången de tillfälliga inre gränskontrollerna, denna gång i sex månader. När de går ut nästa gång, den 11 november, har Sverige haft gränskontroll mot Danmark och Tyskland i fyra år.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hundratals personer nekas inresa vid de inre gränskontrollerna varje månad. Enligt regeringen har även personer med koppling till terrorism stoppats vid kontrollerna.

Men liksom tidigare fångas få asylsökande upp av gränskontrollanterna.

# data[].attributes.attachment_link.title
Terrorkopplade har nekats inresa till Sverige | SvD

# data[].attributes.attachment_link.description
Hundratals personer nekas inresa vid de inre gränskontrollerna varje månad. Enligt regeringen har även personer med koppling till terrorism stoppats vid kontrollerna. Men liksom tidigare fångas få asylsökande upp av gränskontrollanterna.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Läs alla artiklar fram till EU-valet.
Prova DN digitalt gratis fram till 27 maj. Läs mer

Reser man med tåg mellan Hamburg och Malmö möts man vid färjeläget i Rødby av dansk polis som vill titta på passen. När Öresundståget från Köpenhamn sedan rullar in på stationen i Hyllie står de svenska passkontrollanterna redo att borda vagnarna.

Så ser "den fria rörligheten" i dag ut i Europa: återigen bemannas de gränser som skulle göras osynliga och irrelevanta av män och kvinnor i uniform som som kräver att få se ditt pass eller ditt id-kort.

Spelar det någon roll? Poliserna och passkontrollanterna är professionella och artiga. Kontrollerna genomförs numera förhållandevis snabbt och smidigt; flera års övning har givit rutin.

Men just i dessa dagar, ett par veckor före ett Europaval, finns det goda skäl att påminna om att dessa passkontroller, dessa gränsmarkeringar, utgör ett flagrant brott mot både andan och bokstaven i EU-projektet.

Medborgarnas rätt att fritt röra sig i det europeiska rummet, kodifierad i Maastrichtfördraget och Schengenavtalet, är det mest betydelsefulla uttrycket för att EU är något mer och större än bara en ekonomisk och praktisk politisk samarbetsorganisation. Det har också handlat om att riva murar och skotta igen gamla skyttegravar. De idealistiska ambitionerna har i förvånansvärt hög grad förverkligats: för många unga européer i dag kan det vara svårt att förstå att det inte alltid varit självklart att kunna "flytta till Berlin". De har vuxit upp i ett Europa där det varit möjligt att ha gränslösa drömmar.

För många unga européer i dag kan det vara svårt att förstå att det inte alltid varit självklart att kunna "flytta till Berlin".

Detta Europa utsätts nu för långsamt, men obönhörligt, verkande syraattacker, inte bara från en högernationalism som avskyr allt EU står för, utan också från helt respektabla politiker som gärna talar varmt om "fredsprojektet" EU.

Utan dramatik, liksom rutinmässigt, så som man borstar tänderna eller byter till sommardäck, förlängde den svenska regeringen på torsdagen " de inre gränskontrollerna" med ytterligare sex månader. De har nu varit i kraft sedan november 2015, det vill säga i tre och ett halvt år. När dessa "tillfälliga" kontroller infördes uppgavs det att åtgärden skulle vara i kraft i tio dagar.

Det är så det ofta går; man vänjer sig, det extraordinära blir det normala. "Värnskatten" infördes 1995 i en statsfinansiell nödsituation, men har blivit kvar i nästan 25 år. De "tillfälliga" gränskontrollerna kom till med hänvisning till de akuta påfrestningarna på det svenska flyktingmottagandet, men förlängs nu, sedan flyktingströmmen sinat, med luddiga hänvisningar till säkerhetsläget och allmän ordning.

Inrikesminister Mikael Damberg (S) förklarar, uppenbarligen utan att rodna, att det också handlar om att göra tillvaron svårare för tjuvar som stjäl båtmotorer. Bekvämlighetsflaggan flammar inte stolt mot dessa dunkla skyar.

En rad instanser, både i och utanför EU-apparaten, har länge kritiserat Sveriges och en handfull andra länders missbruk av den rätt till tillfälliga gränskontroller som finns inskriven i Schengenavtalet. För ett år sedan antog EU-parlamentet med bred majoritet en resolution som poängterade att dessa i praktiken närmast permanenta gränskontroller inte var legitima, att de tvärtom allvarligt undergrävde "förtroendet för de europeiska institutionerna och den europeiska integrationen".

I omröstningen deltog 19 svenska EU-parlamentariker. 15, bland dem S- och MP-ledamöterna, röstade ja till resolutionen.

Kan man förvänta sig att regeringspartiernas kandidater i EU-valet, stöttade av kollegorna från M, KD, L och C, nu under de resterande kampanjveckorna hårt driver kravet att de inre gränskontrollerna måste upphöra? Det borde vara svårt för dem att inte göra det.

# data[].attributes.attachment_link.title
De inre gränskontrollerna har spårat ur - DN.SE

# data[].attributes.attachment_link.description
Läs alla artiklar fram till EU-valet. Prova DN digitalt gratis fram till 27 maj. Läs mer Reser man med tåg mellan Hamburg och Malmö möts man vid färjeläget i Rødby av dansk polis som vill titta på passen. När Öresundståget från Köpenhamn sedan rullar in på stationen i Hyllie står de svenska passkontrollanterna redo att borda vagnarna.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
När de inre gränskontrollerna infördes av Schengenländerna Sverige, Norge, Danmark, Tyskland och Österrike 2015 var skälet en överraskande och omfattande migrantström.

I dag är antalet asylsökande tillbaka på nivåer som rådde före 2015 - eller lägre - men ingenting tyder på att de återinförda passkontrollerna snart ska försvinna. På lördagen förlängs de i ytterligare sex månader i alla de berörda länderna.

Frankrike har också fått klartecken från EU att ha kvar gränskontroll mot övriga Schengen, men där är det främsta motivet terrorhot.

Även den svenska regeringen nämner numera terrorhot som ett skäl till att ha kvar kontrollerna, vid sidan av "hot mot den allmänna ordningen och den inre säkerheten i Sverige" samt bristande yttre gränskontroll.

- Ja, det är en helt annan situation när det gäller migration till Sverige nu, och det är positivt. Vi ska inte tillbaka till situationen 2015, säger inrikesminister Mikael Damberg.

- Men terrorhotnivån har inte sjunkit, och vi anser inte att de yttre gränserna kontrolleras på det sätt som ska göras, och den bedömningen gör vi tillsammans med flera andra länder. Vi menar att alla som reser in i Schengenområdet ska kontrolleras och avvisas om man inte har rätt att komma in.

Mikael Damberg utvecklar motivet om fortsatt terrorhot:

- Läget är fortfarande osäkert i Afghanistan, i Libanon och i stora flyktingläger. Och det kollapsade IS-kalifatet skapar en helt ny situation där vi har potentiella terrorister som kan röra sig mot Europa.

Enligt Damberg nekas varje månad flera hundra personer inträde i Sverige därför att de saknar tillstånd att vara här.

- Det säger något om att systemet som helhet fortfarande inte riktigt fungerar.
Men före 2015 låg terrorhotet på samma nivå, och den yttre gränskontrollen var sämre, och då hade vi inga inre gränskontroller?
- Nej, men då fick vi också en katastrofal situation för Sverige och Europa. Att säga att det inte är sämre än då är inte ett argument. Vi ska ju ha ett Schengenområde som fungerar.

Inrikesministern framhåller ytterligare ett argument för fortsatta gränskontroller som inte har betonats lika mycket tidigare, nämligen att förhindra brott.

- Vi har sett att till exempel de internationella stöldligorna har haft mycket svårare att operera när polisen haft kontroll på Öresundsbron. Det har haft effekt på antalet inbrott i södra Sverige.
Forskare säger att samarbete mellan länder och kontroller vid misstanke är mer effektivt mot brott än gränskontroller. Håller du inte med om det?
- Jag tycker inte man ska ställa dem mot varandra. Jag är definitivt för internationellt samarbete. Sverige är drivande i Europol (polissamarbete) och Eurojust (åklagarsamarbete). Vi ser att den grova organiserade brottsligheten i Sverige ofta har en internationell dimension. Över hälften av alla villainbrott görs av internationella stöldligor.
Hur kommer de in, trots inre gränskontroll?
- Det blir svårare. Villainbrotten går ner. Jag menar att det är tydligt att den inre gränskontrollen har effekt när det gäller brottsprevention.

Enligt Brottsförebyggande rådets statistik har villainbrotten mycket riktigt minskat, främst efter 2017. Däremot har andelen hushåll som utsatts för bostadsinbrott gått upp efter 2015.

Foto: Lisa Mattisson

Till en början fanns både oro och irritation över att gränskontrollerna gjorde Öresundspendlares vardag svårare och att gränshandeln bromsades. Sedan id-kontrollerna (ett komplement till passkontrollerna) togs bort 2017 sköts kontrollen dock smidigare.

Mikael Damberg öppnar för ytterligare tekniska förenklingar. Han ska inom kort resa till Nederländerna för att titta närmare på ett system för kameraövervakning i gränsområden.

Med hjälp av systemet, som kallas Amigo-boras, görs stickprovskontroller i en två mil bred zon längs gränserna mot Belgien och Tyskland. Kamerorna kan exempelvis identifiera registreringsskyltar.

Detta kan ett Schengenland göra utan att begära EU-kommissionens tillstånd för tillfälliga inre gränskontroller.

- Det är ett spännande exempel, säger Damberg.
Kan det vara så att en invandringskritisk opinion gör att det känns politiskt bekvämt att ha kontrollerna kvar?
- Jag förstår frågan, men om vi tittar på att vi nekar flera hundra personer inträde till Sverige varje månad så har ju de inre gränskontrollerna de facto haft effekt.

- En viktig fråga här är att gränskontroll i sig ju inte hindrar någon att söka asyl. Man har alltid rätt att få sin sak prövad.
Det låter på dig som om det som gäller nu är utomordentligt. Är Schengen poänglöst?
- Nej, jag tror att Schengen kommer att återuppstå men i en ny och bättre form. De yttre kontrollerna skärps. Frontex (EU:s gränskontrollmyndighet, red:s anm) växer med tusentals anställda och det blir nya tekniska kontrollösningar och överföring av information mellan länderna.
När är då den yttre gränskontrollen så pass bra att Sverige kan säga "nu är det bra, nu öppnar vi"?
- Innan Schengen har mognat tror inte jag att en svensk regering kommer att ta bort de inre gränskontrollerna, säger Mikael Damberg.

- Bara att bygga de här tekniska systemen med informationsutbyte och kontroll av fingeravtryck tar flera år. Men vi ser att rätt beslut har fattats, och nya kommer.
Tycker du att Schengen aldrig borde ha invigts, eftersom den yttre gränskontrollen var för dålig?
- Det fanns en optimistisk syn på att Schengenområdet de facto hade en yttre gränskontroll, men det blev tydligt att man inte hade det. Flera länder upprätthöll inte heller sin inre gräns och följde inte de migrationsregler som sade att man skulle pröva asyl i första asylland. Allt det här sammantaget skapade en orimlig situation.

# data[].attributes.attachment_link.title
Damberg: Terrorhotet kräver inre gränskontroller - DN.SE

# data[].attributes.attachment_link.description
När de inre gränskontrollerna infördes av Schengenländerna Sverige, Norge, Danmark, Tyskland och Österrike 2015 var skälet en överraskande och omfattande migrantström. I dag är antalet asylsökande tillbaka på nivåer som rådde före 2015 - eller lägre - men ingenting tyder på att de återinförda passkontrollerna snart ska försvinna.

# data[].attributes.attachment_link.description
Regeringen har i dag beslutat att återinföra gränskontroll vid inre gräns i sex månader. Beslutet baseras på regeringens bedömning att det fortsatt...

# data[].attributes.attachment_link.title
Förlängning av lagen om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige

# data[].attributes.attachment_link.description
I propositionen föreslås att lagen (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige ska fortsätta att gäl...

# data[].attributes.attachment_link.title
Regeringen förlänger inre gränskontroller - Nyheter (Ekot)

# data[].attributes.attachment_link.description
Regeringen förlänger, som väntat, de inre gränskontrollerna med sex månader. Och det är sannolikt inte sista gången det sker.Beslutet tas på dagens regeringssammanträde. ...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Socialdemokraterna genom Heléne Fritzon från Kristianstad - etta på S-listan till EU-valet.

- Vill ha kvar de inre gränskontrollerna.

Liberalerna genom Allan Widman från Malmö - fyra på L-listan till EU-valet.

- Vill ha kvar de inre gränskontrollerna och förstärka EU:s yttre gränser.

Moderaterna genom Lynn Thulin från Tyringe och tolva på M-listan till EU-valet.

- Vill ha kvar inre gränskontroller.

Kristdemokraterna genom Torsten Elofsson från Malmö och sjua på KD-listan till EU-valet.

- Vill ha kvar inre gränskontroller.

Sverigedemokraterna genom Jessica Stegrud från Höllviken - tvåa på SD-listan till EU-valet.

- Vill ha inre gränskontroller om behovet finns.

Centern genom Ebba Krumlinde från Båstad och nia på C-listan till EU-valet.

- Vill ta bort de inre gränskontrollerna och förstärka EU:s yttre gränserna.

Vänsterpartiet genom Ana Süssner Rubin från Malmö och tvåa på V-listan till EU-valet.

- Vill ta bort de inre gränskontrollerna.

Fi genom Toktam Jahangiry från Malmö och fyra på Fi-listan till EU-valet.

- Vill ta bort de inre gränskontrollerna.

Vi har sökt Miljöpartiet genom Märta Stenevi från Malmö och sjua på MP-listan till EU-valet för att få en kommentar.

# data[].attributes.attachment_link.title
Så tycker de skånska EU-kandidaterna om gränskontrollerna

# data[].attributes.attachment_link.description
Regeringen förlänger gränskontrollerna vid bland annat Öresundsbron i Skåne. Bra, tycker vissa skånska politiker som kandiderat till en plats i Europaparlamentet. Inte bra, tycker andra som värnar om den fria rörligheten i Europa och möjligheten för asylsökande att kunna ta sig till Sverige.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
De första gränskontrollerna infördes på hösten 2015 för att begränsa flyktingströmmen. Det året sökte 163 000 personer asyl i Sverige.

- Det är färre asylsökanden i dag men det finns ett fortsatt hot mot Sverige, inte minst nu när IS kalifat har fallit, säger Mikael Damberg.

Sverige är ett av sex Schengenländer som infört gränskontroller. De övriga länder som infört det på grund av den stora flykting- och migrationskrisen är Österrike, Tyskland, Danmark och Norge. Frankrike tillämpar också kontroller på grund av ett överhängande terrorhot.

Kritik mot gränskontroller

Europaparlamentet har gett sitt godkännande men det finns invändningar mot att den fria rörligenheten begränsas av de tillfälliga gränskontrollerna. Därför anser parlamentet att kontroller enbart ska tillämpas som en sista åtgärd under exceptionella omständigheter.

Det är polisen som bestämmer var gränskontrollerna ska ske och hur de ska se ut. Mikael Damberg säger att de kommer att finnas kvar åtminstone vid Öresundbron och de större flygplatserna.

Hittat fel i texten? Skriv och berätta.

# data[].attributes.attachment_link.title
Besked i dag: gränskontrollerna förlängs ett halvår till

# data[].attributes.attachment_link.description
De första gränskontrollerna infördes på hösten 2015 för att begränsa flyktingströmmen. Det året sökte 163 000 personer asyl i Sverige. - Det är färre asylsökanden i dag men det finns ett fortsatt hot mot Sverige, inte minst nu när IS kalifat har fallit, säger Mikael Damberg.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Beslutet tas på dagens regeringssammanträde. Enligt regeringen kvarstår villkoren för att de ska vara kvar, enligt EU:s regler och lagar för Schengensamarbetet. Det finns, enligt inrikesminister Mikael Damberg (S), även fortsatt ett förhöjt terrorhot, och kontrollen av EU:s yttre gränser fungerar inte som den ska. Men Damberg anser att det också av andra skäl finns anledning att behålla dem.

- Jag menar ju att den inre gränskontrollen som vi har nu också har ett brottsbekämpande inslag, vi får möjlighet att bekämpa de internationella stöldligorna som polisen menar ligger bakom en stor andel av villainbrotten och stölder av båtmotorer, säger Damberg.

# data[].attributes.attachment_link.title
Inre gränskontroll förlängs ett halvår | SvD

# data[].attributes.attachment_link.description
Beslutet tas på dagens regeringssammanträde. Enligt regeringen kvarstår villkoren för att de ska vara kvar, enligt EU:s regler och lagar för Schengensamarbetet. Det finns, enligt inrikesminister Mikael Damberg (S), även fortsatt ett förhöjt terrorhot, och kontrollen av EU:s yttre gränser fungerar inte som den ska.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Regeringen förlänger, som väntat, de inre gränskontrollerna med sex månader. Och det är sannolikt inte sista gången det sker.

Beslutet tas på dagens regeringssammanträde. Enligt regeringen kvarstår villkoren för att de ska vara kvar, enligt EU:s regler och lagar för Schengensamarbetet. Det finns, enligt inrikesminister Mikael Damberg (S), även fortsatt ett förhöjt terrorhot, och kontrollen av EU:s yttre gränser fungerar inte som den ska. Men Damberg anser att det också av andra skäl finns anledning att behålla dem.

- Jag menar ju att den inre gränskontrollen som vi har nu också har ett brottsbekämpande inslag, vi får möjlighet att bekämpa de internationella stöldligorna som polisen menar ligger bakom en stor andel av villainbrotten och stölder av båtmotorer, säger Damberg.

Inrikesministern ska inom kort till Nederländerna för att studera sätt att med kameror övervaka gränser för att snabbare känna igen misstänkta fordon och personer. Det kan ge effektivare kontroller, hoppas han.

Förlängningen gäller från den 12 maj till den 11 november. Första gången regeringen beslutade om inre gränskontroll var i november 2015.

Sverige har fått mycket kritik av Schengensamarbetets inspektörer för brister i gränskontrollerna, både de yttre och inre. Polisen begärde, i sitt budgetunderlag till regeringen för åren 2020-2022, mer pengar, totalt 600 miljoner för att klara gränsjobbet.

# data[].attributes.attachment_link.title
Inre gränskontroll förlängs ett halvår - Ystads Allehanda

# data[].attributes.attachment_link.description
Regeringen förlänger, som väntat, de inre gränskontrollerna med sex månader. Och det är sannolikt inte sista gången det sker. Beslutet tas på dagens regeringssammanträde. Enligt regeringen kvarstår villkoren för att de ska vara kvar, enligt EU:s regler och lagar för Schengensamarbetet.

# data[].attributes.attachment_link.title
Damberg studerar alternativ till gränskontroller - P4 Malmöhus

# data[].attributes.attachment_link.description
Inrikesministern ska studera de nederländska gränskontrollerna. Där används smarta kameror och riskprofiler för att hitta de som ska kontrolleras.

# data[].attributes.attachment_link.description
För Norrlandspolisen är ingen dag är den andra lik. I Sundsvall inkommer larm om en drunkningsolycka och i Gällivare söker polisen efter en aggressiv kvinna. I Piteå behöver polisen ta hand om en död kropp som ska transporteras med helikopter.

# data[].attributes.attachment_link.title
Utvisade asylsökande återvänder - i dag landar planet på Arlanda

# data[].attributes.attachment_link.description
I dag väntas ett chartrat plan från Tyskland landa på Arlanda med asylsökande. Enligt polisen har majoriteten egentligen redan fått avslag och utvisats från Sverige tidigare.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Voronov lördag Den som vill söka asyl i EU ska hänvisas till läger utanför unionens gränser. Där ska asylansökan prövas. De som beviljas asyl ska få bosätta sig inom EU, övriga ska resa tillbaka till sina ursprungsländer.

Så ser den modell för asylmottagande ut som många europeiska politiker drömmer om. De svenska Moderaterna driver detta som en viktig reform i valet till Europaparlamentet.

Till skillnad mot många andra frågorsom debatteras inför EU-valet hör denna på sätt och vis hemma i EU-parlamentet. Efter att förslaget om ett nytt europeiskt asylsystem har strandat, på grund av oenighet om obligatorisk omfördelning av asylsökande mellan EU-länder, söker politiker olika vägar framåt.

Problemet är bara att idén om mottagningsläger, eller vad man nu vill kalla dem, utanför EU redan har prövats och övergivits flera gånger. Senast i oktober sade ordföranden i EU-kommissionen, Jean-Claunde Juncker, att frågan inte längre finns på dagordningen och att den aldrig bordeha varit det.

Inget gränsland till Europeiska unionen vill ha sådana EU-finansierade läger på sitt territorium. Det i sig räcker för att begrava förslaget men det finns fler skäl.

Om något land i Mellanöstern eller Nordafrika säger sig vara villigt att öppna läger måste EU garantera att de asylsökandes rättigheter garanteras under asylprövningen - Vem ska göra den? - vid deras vistelse i lägren och på vägen dit. Det sista betyder exempelvis att de stater där lägren ligger inte får begå övergrepp för att förhindra människor att ta sig in. Sådant förekommer i dag i stor utsträckning i många länder med stora flyktingpopulationer.

Med tanke på de miserabla förhållanden som råder i asyllägren inom EU, främst i Grekland - för att inte tala om de Australiensponsrade flyktingcentren i Nauru och Papua Nya Guinea - kan man föreställa sig vad som väntar om sådana inrättningar placeras bortom europeiska rättssystemets räckvidd, i länder som inte är rättsstater. Det faktum att avvisningar av asylsökande till Turkiet ständigt stöter på patrull i grekiska domstolar säger mycket om verkligheten på andra sidan EU:s gräns.

Låt oss ändå anta att allt detta löses på ett mirakulöst sätt och med full respekt för mänskliga rättigheter. Vad ska hända med exempelvis en kinesisk medborgare som lyckats ta sig till Sverige och ansöker om asyl? Ska personen sättas på ett plan till ett flyktingläger i, säg, Libyen eller Jordanien? Och vart ska de lägerflyktingar som beviljas asyl ta vägen? Ska det vara obligatorisk fördelning inom EU, som alltså inte fungerar, eller ska man förlita sig på frivillighet, som knappast räcker till?

Svenska förespråkare av detta lägersystem, som Moderaternas listetta i EU-valet Tomas Tobé, får aldrig några detaljerade journalistfrågor av det här slaget. Det vi däremot vet är att Moderaterna anser att färre flyktingar ska komma till Sverige och att inga EU-länder ska tvingas ta emot några asylsökande i ett omfördelningssystem. Med andra ord: Frågan ska lösas av någon annan, långt bort från Sverige.

Det är möjligt att någon av alla dem som talar om de här lägren verkligen tror på förslaget. Men i den svenska debatten fyller idén en annan roll. Den signalerar hårdhet i flyktingpolitiken, ett nytt sätt att säga att Sverige är fullt. Men talet om asylläger utanför EU:s gräns är även en moralisk flyktväg. Självbedrägeri om en human och rättssäker asylhantering någon annanstans är mer aptitligt än ett krasst konstaterande att vi inte bryr oss om de skyddsbehövande.

För den som vill arbeta för att hantera svåra flyktingsituationer konstruktivt finns frågor att ta tag i här och nu, på nationell såväl som på EU-nivå.

Inget hindrar att de europeiska länderna höjer sina flyktingkvoter nu när antalet asylsökande som anländer irreguljärt har minskat kraftigt.

Det krävs bättre omfördelning av asylsökande från grekiska flyktingläger liksom större villighet av enskilda EU-länder och EU gemensamt att ta emot personer som räddas från båtar på Medelhavet. Ett sådant mottagande är själva förutsättningen för funderande räddningsoperationer.

En akut situation pågår nu i Libyen där asylsökande sitter fast i läger nära strider och behöver ta sig därifrån. UNHCR vädjar till omvärlden att evakuera dessa människor. Det visar hur vanskligt det är att förlita sig på instabila länder som mottagningsplatser för asylsökande och att det inte finns någon annan väg än att stabila, fredliga demokratier ställer upp.

EU-valet borde handla mer om detta. Börja med flyktinglägren i Grekland. Vad vill EU-kandidaterna göra för att förbättra den humanitära situationen där och för att på sikt avveckla dessa inrättningar?

# data[].attributes.attachment_link.title
Släpp fantasierna om flyktingläger utanför EU

# data[].attributes.attachment_link.description
Voronov lördag Den som vill söka asyl i EU ska hänvisas till läger utanför unionens gränser. Där ska asylansökan prövas. De som beviljas asyl ska få bosätta sig inom EU, övriga ska resa tillbaka till sina ursprungsländer. Så ser den modell för asylmottagande ut som många europeiska politiker drömmer om.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
aftonbladet: sveriges nyhetskälla och mötesplats

# data[].attributes.attachment_link.title
Busch Thor om utvisning: "De struntar fullständigt i att ni kallar er regering feministisk"

# data[].attributes.attachment_link.description
Under SVT:s partiledardebatt debatterade Busch Thor (KD) och Lövin (MP) utvisning av utländska medborgare som begår brott.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kristdemokraternas partiledare Ebba Busch Thor lyfte sexualbrotten i debatten om lag och ordning under söndagens partiledardebatt.

- Utländska män som döms för sexualbrott ska utvisas, punkt slut. Alldeles för ofta får de stanna i Sverige, på grund av att de levt här i många år, säger Ebba Busch Thor.

KD-ledaren fick medhåll från Jimmie Åkesson.

- Gängkriminaliteten, sexualbrotten och våldtäkterna - det är importerad brottslighet. Det övergår mitt förstånd att så få utländska våldtäktsmän faktiskt utvisas, säger SD-ledaren.

Ebba Busch Thor: "Varför utvisas de inte?"

Ebba Busch Thor vände sig mot statsminister Stefan Löfven med en fråga.

- Det är fortfarande så att du inte svarar på frågan varför utländska medborgare som begår den här typen av kriminalitet ska få lov att vara kvar i Sverige?

- Jag undrar varför de här männen ska få lov att stanna i Sverige, varför utvisas de inte?

Miljöpartiets språkrör Isabella Lövin blev den som svarade.

- Vi har ett rättssamhälle där man kan dömas till utvisning om domaren bestämmer det, säger Lövin.

I en intervju med Expressen efter debatten säger Ebba Busch Thor:

- Har man begått den här typen av brott som leder till fängelsestraff så ska man lämna landet.

Expressens politiska expert Jenny Madestam skriver i en analys att Jimmie Åkesson nu får stark konkurrens av Ebba Busch Thor i frågan.
"Busch Thoor backar inte från att prata om våld mot kvinnor. Hon vill dock koppla det även till integration/migration. Detta är ett sätt att tala till de väljare som gått från SD till KD. Busch Thor talar återigen om utvisning av utländska våldtäktsmän. Detta är en fråga som KD:s nytillkomna väljare troligen ser som mycket viktig. Åkesson får här stark konkurrens av Busch Thoor."

# data[].attributes.attachment_link.description
Ebba Busch Thor gav sig in i en debatt om sexualbrott med de rödgröna ledarna. KD-ledaren ifrågasatte att utländska våldtäktsmän inte utvisas. - Vi har ett rättssamhälle där man kan dömas till utvisning om domaren bestämmer det, svarade MP-språkröret Isabella Lövin.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kontroversiell imam i Gävle tagen till Migrationsverkets förvar - DN.SE

# data[].attributes.attachment_link.description
Chefredaktör och ansvarig utgivare: Peter Wolodarski | Redaktionschef: Caspar Opitz | Vd: Anders Eriksson | Chef DN.se: Anna Åberg | Redaktionell utvecklingschef: Martin Jönsson | Administrativ redaktionschef: Fredrik Björnsson | Utrikeschef: Pia Skagermark | Kulturchef: Björn Wiman | Politisk redaktör: Per Svensson

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Läs alla artiklar fram till EU-valet.
Prova DN digitalt gratis fram till 27 maj. Läs mer

"Det är Säkerhetspolisens uppdrag att individer som inte är svenska medborgare, och som är ett hot mot Sveriges säkerhet, förhindras att stanna kvar i Sverige", skriver Säkerhetspolisen i pressmeddelandet.

Säpo uttalar sig inte om enskilda fall och kan inte kommentera någon eventuell koppling mellan pressmeddelandet och ärendet med Abo Raad, imamen vid Gävle moské som förra veckan togs till Migrationsverkets förvar tillsammans med sin son, på grunder som varken gjordes offentliga eller meddelades de anhöriga.

- Vi vet inte vad som har hänt. Familjen fick ett telefonsamtal från Säpo där de bara sade att ärendet ligger hos Migrationsverket, och de har fått en ljudfil från Abo Raad där han säger att han, som han uppfattat det, kommer utvisas, sade Mohammad Alnajjar, ordförande för Gävle moské, till DN via tolk i helgen.

Även Magnus Ranstorp, terrorforskare vid Försvarshögskolan, blev överraskad. Abo Raad har länge kritiserats för extrema uttalanden och bland annat pekats ut som den militanta islamismens "ledare" i Sverige av stiftelsen Doku. Han har uppehållstillstånd men både han och hans son har nekats medborgarskap, något som enligt Magnus Ranstorp är en tydlig indikation på att Säpo bedömt dem som säkerhetsrisker. Men vad som fått dem att agera just nu kunde han inte svara på.

- Han har ju varit i Sverige länge, så vad har förändrats nu jämfört med för ett år sedan, eller året innan det? Något måste i alla fall ha hänt, frågan är bara vad, sade han.

Skälen i detta ärende är alltså ännu inte kända. Gabriel Wernstedt, pressekreterare vid Säpo, säger att pressmeddelandet släpptes för att informera om myndighetens arbete mot extremistmiljöer i Sverige, ett arbete som enligt honom har intensifierats under våren.

- Vi har ökat vår aktivitet på området, men vad de aktiviteterna kan röra sig om har jag svårt att gå in närmare på, säger han.

Förändringen föranleds av en ökad underrättelseverksamhet och ökad tillväxt i extremistmiljöerna. Bedömningen av vilka som utgör ett säkerhetshot för Sverige görs kontinuerligt och på samma grunder som tidigare, menar Gabriel Wernstedt.

Skälen till att bedömas som hot kan enligt Säpo exempelvis bestå av kopplingar till olovlig underrättelseverksamhet eller terrorism.

- Det kan handla om tongivande aktörer som inte ska få en fristad i Sverige och här bidra till radikalisering genom att uppmana och uppmuntra andra till extremism. Att använda lagen om särskild utlänningskontroll, och i väntan på beslut om utvisning ta dessa personer i förvar, är ett av de sätt Säkerhetspolisen arbetar på för att på lång sikt skydda Sverige och demokratin, säger säkerhetspolischefen Klas Friberg i pressmeddelandet.

Enligt Gefle Dagblad har anhöriga till Abo Raad tidigare fått besked om att Migrationsverket ska meddela ett beslut i ärendet den 8 maj. Vilken typ av beslut det handlar om är dock inte känt.

Fakta.

Lagen om särskild utlänningskontroll:

En utlänning får utvisas ur landet enligt denna lag, om det

1. är särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet, eller

2. med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han eller hon kommer att begå eller medverka till terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott.

Beslut om utvisning enligt denna lag meddelas av Migrationsverket. Frågan om utvisning tas upp på ansökan av Säkerhetspolisen.

Källa: Riksdagen

# data[].attributes.attachment_link.title
Säpo intensifierar arbetet mot extremism - DN.SE

# data[].attributes.attachment_link.description
Läs alla artiklar fram till EU-valet. Prova DN digitalt gratis fram till 27 maj. Läs mer "Det är Säkerhetspolisens uppdrag att individer som inte är svenska medborgare, och som är ett hot mot Sveriges säkerhet, förhindras att stanna kvar i Sverige", skriver Säkerhetspolisen i pressmeddelandet.

# data[].attributes.attachment_link.title
Åtgärder för minskad tillväxt i extremistmiljöerna - Säkerhetspolisen

# data[].attributes.attachment_link.description
Det är viktigt att vi använder de lagar och regler som finns för att skydda Sverige och demokratin, och lagen om särskild utlänningskontroll är ett av de verktyg som Säkerhetspolisen har i det arbetet. Samtidigt är det en viktig uppgift för hela samhället att bryta tillväxten i extremistmiljöerna och här måste vi hjälpas åt, säger säkerhetspolischef Klas Friberg.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
De utländska stöldligorna befaras öka sin verksamhet i Sverige de kommande två åren.

I en rapport rekommenderar Polisen nu att det satsas på ökade kontroller vid gränspassager och vissa knutpunkter i vägnätet.

- Det är vid dessa passager som flöden av illegala varor, kriminella aktörer, och stöldgods enklast kan upptäckas, heter det i rapporten.

Det är de stora brottsvinsterna, den låga risken för upptäckt och de låga straffen som gör Sverige attraktivt för de internationella stöldligorna.

Polisen beräknar att åtminstone 50 procent av bostadsinbrotten begås av internationella brottsnätverk.

När det gäller stölder av bilar, bildelar, båtmotorer och jordbruksmaskiner är siffran 90 procent.

I en ny rapport befarar Polisen att stölderna kommer fortsätta ligga på samma nivå som de senaste tre åren eller öka.

Enligt branschorganisationen Larmtjänst och försäkringsbolagen förs det årligen ut stöldgods till ett värde av 2 miljarder kronor.

"Målvaktsbilar" viktiga för tjuvarna

Vanligen sker in/utresa med färjorna till och från Baltikum och Polen samt med bil via Öresundsbron. Falska id-handlingar och registreringsskyltar används i stor utsträckning.

Tjuvarna stannar ofta en kortare period i landet och bor enligt rapporten på "svarthotell", asylboenden eller i hyrda stugor och gårdar samt hos ankarpersoner, det vill säga personer som bor i Sverige. Vid stölder av gods med större värde används gömmor utomhus eller lokaler som mellanlagringsplats.

När de rör sig inne i landet används inte sällan svenskregistrerade målvaktsbilar för att undgå uppmärksamhet.

Oftast går det aldrig att få fram identiteten på målvakten eftersom den vanligen är påhittad.

Förra året fanns över 700 samordningsnummer - tillfälliga personnummer - med fler än tio bilar registrerade på sig
"Det bedöms som troligt att ungefär 10 000 av de bilar som står skrivna på dessa 700 målvakter används i brottslig verksamhet."
Kopplingar till tiggeriverksamhet

Under det gångna året har stölder utförda av rumänska nätverk ökat särskilt. Polisen skriver i rapporten att de är:
"...i större omfattning nu än tidigare verksamma inom brottsområden som tidigare varit kännetecknande för litauiska och polska brottsnätverk, såsom bildelsstölder, bostadsinbrott och båtmotorstölder. Utförare länkade till tiggeriverksamhet ses i högre grad involverade i brottslig verksamhet."
Även rysktalande organiserad brottslighet har legat bakom delar av den ökade tillströmningen till Sverige. De personerna används också för penningtvätt och brott mot välfärdssystemen, bland annat utnyttjande av lönegarantier och svart arbetskraft.

Mer kontroll av passager

Med tanke på utvecklingen menar polisen att det nu främst behövs mer av kontroller vid viktiga hamnar och flygplatser. Detta för att både minska inflödet av kriminella aktörer och för att minska utflödet av både tjuvar och gods. Även vid vissa knutpunkter i vägnätet rekommenderas mera av kontroller och åtgärder.

Rapporten är framtagen av Nationella operativa avdelningen, NOA, och är baserad på vad som hänt 2016 fram till januari 2019.

De vanligast förekommande stöldnätverken aktiva i Sverige

* Litauiska fordonsnätverk

* Litauiska tillgreppsnätverk. Gods som lätt kan omsättas som t.ex. verktyg, maskiner, båtmotorer, bostadsinbrott, drivmedel.

* Polska fordonsnätverk

* Polska tillgreppsnätverk. Gods som lätt kan omsättas som exempelvis verktyg, maskiner, båtmotorer, bostadsinbrott, drivmedel, butiksstölder, gods från transportstölder.

* Rumänska/Moldaviska rififi-kuppnätverk. Takinbrott.

* Rumänska transportstöldnätverk specialiserade på tillgrepp under färd

* Rumänska/Moldaviska fordonsnätverk med fokus på fordonsdelar

* Rumänska tillgreppsnätverk. Systematiska butikstölder och tillgrepp av gods som lätt kan omsättas som exempelvis verktyg, maskiner, båtmotorer, bostadsinbrott, drivmedel, metallstölder, butikstölder, gods från transportstölder.

* Rumänska åldringsbrottsnätverk. Stölder och bedrägerier

* Rysktalande multikriminella nätverk i samverkan med framförallt stöldligor från Georgien, men även Ukraina och Vitryssland. Bostadsinbrott och systematiska butikstölder.

* Sydamerikanska nätverk. Bostadsinbrott, rån och systematiska fick- och personstölder.

Källa: "Internationella brottsnätverk inom organiserad tillgreppsbrottslighet", rapport från Polisen, april 2019.

Utländska ligornas stölder ökar i Sverige

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
aftonbladet: sveriges nyhetskälla och mötesplats

# data[].attributes.attachment_link.title
Polisen om de utländska stöldligorna: "Gränskontrollerna behöver skärpas"

# data[].attributes.attachment_link.description
De utländska stöldligorna befaras öka sin verksamhet i Sverige de kommande två åren. I en rapport rekommenderar Polisen nu att det satsas på ökade kontroller vid gränspassager och vissa knutpunkter i vägnätet. - Det är vid dessa passager som flöden av illegala varor, kriminella aktörer, och stöldgods enklast kan upptäckas, heter det i rapporten.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Chefsåklagare Per Lindqvist är inte nöjd med att Bakhtiyor Umarov frikändes för terrorförberedelser i tingsrätten och att David Idrissons straff bara blev sex års fängelse.

Utgången är oviss när Svea hovrätt nu ska avgöra terrormålet mot de två uzbekerna.

När terrormålet mot Idrisson och Umarov inleds i hovrätten tar åklagaren direkt sikte på den frikände Umarov och konstaterar att han lämnade Istanbul "hastigt" före terrordådet på nattklubben Reina och att han "kände" attentatsmannen, uzbeken Abdulkadir Masharipov, som dödade 39 personer nyårsnatten 2017. Umarov har själv erkänt det.

När Umarov kom till Sverige efter Reinadådet ska IS-terroristen Botir Yusupov ha kopplat ihop honom med Idrisson i en terrorcell, enligt åklagaren. Yusupov har tidigare varit i Sverige men åkte till Syrien för att strida för terrorsekten IS samtidigt som han ska ha organiserat terror i Sverige. Han ska vara död nu, enligt IS blev han en "martyr".

Yusupov chattade med Idrisson om "bröllop" och att "dekorera" bilar och det var enligt tingsrätten kodord i terrorplaneringen. Idrisson gick sedan med i en hemlig chatt med bombinstruktioner och köpte kemikalier som passade in på beskrivningarna.

Idrisson flyttade in hos Umarov och de ska ha chattat på ett sätt som tyder på att de förberedde ett attentat. Umarov chattade bland annat veckorna före gripandet för ett år sedan om "bröllop hos oss" och ett "ärende" som snart skulle avslutas, därefter skulle han åka.

Idrisson fälldes i tingsrätten för terrorförberedelser eftersom han, till skillnad från Umarov, direkt kopplas till inköpen av kemikalierna.

Nu vill åklagaren att även Umarov ska dömas för förberedelse till terrorbrott men har garderat anklagelsen med att han åtminstone gjort sig skyldig till medhjälp när han hyrde en lägenhet åt Idrisson under planeringen av terrordådet.

Trots att Umarov friades i tingsrätten och bara dömdes till ett halvårs fängelse för terrorfinansiering - ett straff som han avtjänat när han suttit häktad - kom han in till hovrättsrättegången i handbojor. Han togs i förvar direkt efter att han släppts ur häktet eftersom Säkerhetspolisen terrorstämplat honom med motiveringen att han är en säkerhetsrisk.

Han ska därför utvisas och med tanke på risken för att han ska utföra terrordåd i Sverige sitter han i förvar hos Kriminalvården.

Umarov sitter nu inlåst på obestämd tid eftersom Sverige inte kan utvisa honom till Uzbekistan med tanke på hans sympatier för terrorsekten IS. Det är uppgifter som redan är välkända i hemlandet och skulle han utvisas till hemlandet riskerar han tortyr - och det är ett verkställighetshinder enligt svensk rättspraxis.
Det är moment 22: Umarov ska alltså utvisas eftersom han har terrorstämplats men han kan inte utvisas eftersom han anses vara en terrorist.
Han kan inte heller släppas ut eftersom han anses vara för farlig för att bara övervakas genom anmälningsplikt hos polisen fyra gånger i veckan. Potentiellt farliga terrorister får inte övervakas elektroniskt med fotboja i något slags "husarrest".

Därför återstår bara alternativen förvar eller anmälningsplikt. Säkerhetspolisen har sedan 2017 efterlyst en uppdatering av lagen men tyvärr ska regeringens utredning om övervakning med fotboja vara klar först nästa år.

# data[].attributes.attachment_link.title
FREDRIK SJÖSHULT: Terrorstämpeln gör att Umarov inte kan utvisas

# data[].attributes.attachment_link.description
Bakhtiyor Umarov har bedömts vara så farlig att han måste sitta i förvar i väntan på utvisning eftersom det finns risk att han begår terrorbrott. Men han kan inte utvisas till Uzbekistan eftersom han är terrorstämplad. Att han kommer till hovrätten i handbojor trots att han avtjänat tingsrättens straff illustrerar ett olösligt dilemma.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Han bad för att president Obama skulle dö och hyllade massmordet på en gayklubb i Florida. Nu försöker europeiska myndigheter förbjuda Sverigeaktuella hatpastorn Steven Anderson att komma hit.

SvD har tagit del av ett preliminärt beslut från Nederländerna som stoppar inresa i hela Schengenområdet.

Det kan innebära att pastorns besök i Sverige i maj ställs in.

- Det är er förlust, säger Steven Anderson till SvD.

# data[].attributes.attachment_link.title
Sverigeaktuella hatpastorn stoppas i hela Schengen | SvD

# data[].attributes.attachment_link.description
Han bad för att president Obama skulle dö och hyllade massmordet på en gayklubb i Florida. Nu försöker europeiska myndigheter förbjuda Sverigeaktuella hatpastorn Steven Anderson att komma hit. SvD har tagit del av ett preliminärt beslut från Nederländerna som stoppar inresa i hela Schengenområdet. Det kan innebära att pastorns besök i Sverige i...