# data[].attributes.body
"Det er en god ide at komme før fredag aften", siger Bertel Haarder under et interview. Indtil for kort tid siden sad han derhjemme og spiste risengrøn med sin kone. Senere skal han i teateret. Nu står han foran kameraet, på vej i fjernsynet, med vibrerende næsebor og sammenrykkede bryn.

Journalisten stiller et kritisk spørgsmål til Haarder, som han ikke kan svare på. Spindoktoren har ikke informeret ham om svaret, ifølge Haarder. Journalisten har eftersigende ringet for sent, mener han. "Det er din fejl, at jeg ikke kan svare", siger Haarder og tager sig til hovedet. Som spørgsmålene fra journalisten tager til, bliver armbevægelserne større og større. Haarder kan ikke stå stille. Han drejer rundt om sig selv og går frem og tilbage. Overkroppen er godt fremme. Inden journalisten kan stille spørgsmålet igen, afbryder Haarder, "Nu er det fandeme nok." Han løfter armene og lader dem falde i opgivelse.

# data[].attributes.body
Nu er jeg altså træt.

Bertel Haarder går rundt om journalisten.

Han råber, ”Lad os da for fanden tage det en gang til.”

Journalisten spørger endnu engang, hvad den arbejdsgruppe, som ministeren selv har nedsat, nu har fundet ud af.

Ministeren går endnu en omgang rundt om journalisten og forsvinder ud af kameraets felt.

”Jeg svarer det der passer mig. Og jeg skal nok lade være med at hjælpe dig en anden gang. Det er jo et tredjegradsforhør som jeg ikke har en chance for at svare på. Nu er jeg sur.”

Kameraet filmer en tom gang med en trappe i baggrunde. Bertel Haarder stikker hovedet ind i kamerafeltet.
”Spørg for Satan. Jeg skal i teater for Satan kan du ikke forstå det. Jeg skal til julekoncert. Det er anden gang du kan få mig op i det røde felt,”  råber han mens hans øjne stirrer fortvivlet på uret.
”Jeg anede ikke den arbejdsgruppe eksisterede. Jeg aner det ikke fordi jeg ikke fik spørgsmålet i tide,” hyler ministeren ind i mikrofonen.
Journalisten bedyrer, at han har clearet det med ministerens rådgiver, og at hun burde have kontaktet ham i forbindelse med interviewet. Men det er åbenbart gået hen over hovedet på Haarder, der cirkler rundt endnu en gang og nu er på vej hen mod trappen.

”Du skal fandme ikke bede mig om at blive interviewet en anden gang. Nu kan det fandme være nok. Dumme svin.
Til sit forsvar kæmper den arbejdende undersøger af demokratiets virke videre og forsvarer sig med, at det er rimeligt at forvente, at sekretæren har briefet ministeren efter at han har kontaktet hende.

”Jeg sad og spiste risengrød med min kone og så blev jeg afbrudt. Og jeg kan ikke svare på de her spørgsmål,” hviner Bertel Haarder, og ser ud som en lille dreng, der har fået stjålet sin sukkermad.
Men journalisten står fast. Han påtager sig ikke skylden, selv om han bliver kaldt for et dumt svin og kritiseret for at komme uden for almindelig arbejdstid.

”Jeg kan da ikke gøre for at hun ikke briefer dig. det er da ikke min skyld,” siger han.

# data[].attributes.headline
Bertel Haarder stiller op til interview i DR-bygningen. Journalisten stiller ham et spørgsmål, som han ikke kan svare på, og må derfor omformulere spørgsmålet. Denne seance gentager sig, hvilket resulterer i, at Bertel Haarder stå mere og uroligt – nærmest vuggende på stedet. Bertel bliver så frustreret, at han slår ud i luften, ikke for at yde vold mod journalisten, men for at få forløsning på sin ophidselse. Journalisten forsætter med at spørge ind til sagen, hvilket får Bertel til at grine i takt med, at hans øjne bliver mere udspilet. Han kigger nu på sit ur og tilkendegiver, at han altså skulle være et andet sted på det nuværende tidspunkt. Journalisten giver ikke op og forsætter med at stille Bertel spørgsmål. Bertel går omkring sig selv i en mindre cirkel, mens han afmonterer sig sin mikrofon. Han tager sig til tændingerne og hans f’er er begyndt at være mere stemte. Journalisten har i midlertidigt fået Bertels telefoner og har ringet hans sekretær op.  Bertel flår telefonen ud af hånden på journalisten, og tager den meget bestemt op til øret, hvorefter han lægger på. Bertel går væk fra journalisten og sætter kursen mod rullertrapperne, men bliver indhentet. Journalisten og Bertel skændes ned af rulletrappen og forsvinder et kort øjeblik. Herefter ses Bertel i garderoben, hvor han henter sin jakke og går målrettet efter udgangen. Journalisten er ikke at se længere og Bertel går ud igennem svingdørene på DR-bygningen. 

# data[].attributes.subject
Bertel Haarder stiller op til interview i DR-bygningen. Journalisten stiller ham et spørgsmål, som han ikke kan svare på, og må derfor omformulere spørgsmålet. Denne seance gentager sig, hvilket resulterer i, at Bertel Haarder stå mere og uroligt – nærmest vuggende på stedet. Bertel bliver så frustreret, at han slår ud i luften, ikke for at yde vold mod journalisten, men for at få forløsning på sin ophidselse. Journalisten forsætter med at spørge ind til sagen, hvilket får Bertel til at grine i takt med, at hans øjne bliver mere udspilet. Han kigger nu på sit ur og tilkendegiver, at han altså skulle være et andet sted på det nuværende tidspunkt. Journalisten giver ikke op og forsætter med at stille Bertel spørgsmål. Bertel går omkring sig selv i en mindre cirkel, mens han afmonterer sig sin mikrofon. Han tager sig til tændingerne og hans f’er er begyndt at være mere stemte. Journalisten har i midlertidigt fået Bertels telefoner og har ringet hans sekretær op.  Bertel flår telefonen ud af hånden på journalisten, og tager den meget bestemt op til øret, hvorefter han lægger på. Bertel går væk fra journalisten og sætter kursen mod rullertrapperne, men bliver indhentet. Journalisten og Bertel skændes ned af rulletrappen og forsvinder et kort øjeblik. Herefter ses Bertel i garderoben, hvor han henter sin jakke og går målrettet efter udgangen. Journalisten er ikke at se længere og Bertel går ud igennem svingdørene på DR-bygningen. 

# data[].attributes.body
I de store tomme kolde gange i dr-bygningen, står en tydeligt frustreret minister og råber op. ”Det aner jeg ikke!” gjalder det ud over de ellers fredfyldte gange. Med voldsomme fagter og grus på stemmen, forsøger minister Bertel Haarder at afbryde et interview. ”Det er simpelthen din skyld at jeg ikke kan svare på det!” lyder det fra ministeren, der giver journalisten skylden for at han ikke kan fortælle om sagen. Han har nemlig ikke forberedt sig på spørgsmålene.
”Nu er jeg træt!”, ”Nu er det nok!!”, ”Nu er jeg sur!”. Råber ministeren der nærmer sig det totalt røde felt. Bertels fagter er nu slået over i en fortumlet march foran kameraet, hvor journalisten, angribes med ordrer og øgenavn.
”Dumme svin” lyder det fra ministerens mund ”Jeg er rasende”
Hans stikkende øjne borer sig ind i journalistens baghoved. Bertel beordrede et telefonopkald til frelseren i form af ministerens spindoktor.
Få sekunder senere stormer ministeren ned af gangene og ud af bygningen med journalisten i hælene. Julekoncerten trækker i ham.

# data[].attributes.body
“Jeg aner ikke en skid om det her!” vrisser Bertel Haarder ophidset.

Han tripper fra side til side. Ind og ud af kamerabilledet.

“Jeg vil bare gerne vide noget om de arbejdsgrupper, der er blevet nedsat i sundhedsstyrelsen,” siger Journalisten frustreret, men med en undskyldende tone.

“Spørg sundhedsstyrelsen! Jeg aner ikke en skid om den arbejdsgruppe!”

Haarder er helt oppe i det røde felt. Han danser rundt i lokalet. Rundt om Journalisten. Ikke om den varme grød.

“Jeg sad og spiste risengrød med min kone, da jeg fik at vide, at jeg skulle i fjernsynet!”

Journalisten gentager, at han blot vil stille Haarder nogle spørgsmål.

Haarder udvandrer halvt i raseri. Men ombestemmer sig. Han vender tilbage.

“Så spørg forhelved!” råber Haarder.

Journalisten gentager sit spørgsmål.

Haarder skriger “Nu er det fandme nok!”

# data[].attributes.headline
Bertel Haarder anmoder "SÅ SPØRG DOG FOR SATAN" 

# data[].attributes.subject
Bertel Haarder anmoder "SÅ SPØRG DOG FOR SATAN" 

# data[].attributes.body
Det er fredag aften og Bertel har graciøst sagt ja til et kort TV-interview om sundhedssystemet og fedmeoperationer. Det bliver dog meget hurtigt tydeligt at Bertel IKKE er blevet briefet ordentligt! Og derfor ikke har svar på journalistens spørgsmål.

Han begynder at tale i korte sætninger og hakke med hovedet, som for at sætte punktum efter hver stavelse og hurtigst muligt slippe fri af journalistens klamme klør og væk fra mikrofonen han har helt oppe under hagen.

Endelig bliver den stakkels minister overvældet af presset og må ty til verbalt selvforsvar. Det er trods alt fredag aften og journalisten gør tydeligvis ikke sit arbejde ordentligt når han ikke har fået de spørgsmål før nu. Bertel har sgu da heller ikke tid til at stå her og blive svinet sådan til. Han skal i teatret! Til julekoncert for helvede! Hvad er det for noget? Arme Bertel har jo ikke en chance i dette særdeles ondsindede bagholdsangreb.

"Nu er jeg altså træt!" Siger ministeren og tager sig til hovedet med begge hænder. Journalisten har pumpet ham for information og spørg på provokerende vis om de samme spørgsmål igen og igen! Bertel står forsvarsløs og vugger fra side til side, mens han leder efter den nærmeste EXIT.

# data[].attributes.body
”Spørg! Spørg, for satan!”

Spruttende og ildrød som en hummer i ansigtet fægter Bertel Haarder ud med armene, snurrer rundt om sig selv i raseri, og lader eder og forbandelser regne ned over den undskyldende journalist, der stammende forsøger at forsvare sig selv mod de pludselige udbrud til hans uskyldige spørgsmål.

Hvad der startede som en almen forespørgsel om et kort interview med ministeren udviklede sig fredag aften til en højlydt affære midt i Bella Center i København. Journalisten havde afbrudt Bertel Haarders familieaften med hustruen, og måtte erfare, at det blev en kortluntet minister han skulle møde.

”Jeg ved ikke en skid om de ting!” udbryder Haarder vredt. ”Men så lad os da igen tage den for prins Knud. Jeg er Jakob Skomager, du er Kong Salomon – du vil svine mig til, og det kan jeg mærke du vil. Så spørg, for satan!”

Spørgsmålet, der udløste tumulten, var til de processer der lå bag en rapport fra sundhedsstyrelsen, som Haarder havde modtaget vedrørende fedmeoperationer.

”Så det er altså den arbejdsgruppe, der har siddet i sundhedsstyrelsen og arbejdet med det her, der er færdig nu?”

# data[].attributes.body
Kameraet filmer ned ad en kold mørk gang, med en rulletrappe for enden. Forrest i billedet stirrer Bertel Haarder intenst på journalisten, som han er ved at give svar. Journalisten spørger ind til en arbejdsgruppe i Sundhedsstyrelsen, og hvorfor ministeren ikke venter på at de har færdiggjort deres arbejde. Ministeren bliver mere og mere irritabel over interview situationen, "Hvis du vil vide noget mere om processer så synes jeg at du skal spørge inden fredag aften"og begynder at trippe fra side til side. "Det er din fejl at jeg ikke kan svare på det" "Nu er jeg træt" siger han "du spørger om de samme ting tusinde gange." Han bliver stadig mere oprørt over spørgsmålene.  "Nu kan jeg ikke rumme mere i mit hoved" siger han og tager trykker sine fingerspidser mod sine tindinger.

# data[].attributes.body
Der er to udgravninger mellem hans øjne, der går dybere ned end Marianergraven. Han ryster skeptisk sit hoved ved hvert et ord, han hører. Blinker som et maskingevær skyder. Synker hårdt; hans adamsæble er en komet der truer jordens sikkerhed. Bertel Haarders læber trækker sig tilbage som vandkanten før en tsunami. Nu kommer en overflod af ord:

”… Spørg for Satan”

I hans udbrud stiger en knyttet hånd mod himlen, før den bringes ned igen. Med fingerspidserne ved sine tændinger prøver Haarder næsten telepatisk at få den stædige journalist til at forstå: Haarder følte sig ikke klar til spørgsmålet. Men han nægter at forstå. Kameraet zoomer ud for at kunne følge op med Haarder, der pacer dyrisk frem og tilbage.

# data[].attributes.body
Vi står midt i et rum med vinduer til alle sider. Gennem vinduerne kan man se, at mørket har lagt sig. Bertel Haarder bliver interviewet. Vi skal ikke langt hen i interviewet før Haarder begynder at trippe. Han vil gerne videre. Han skal hjem og spise risengrød med sin kone og senere i teater. Haarder benytter sig af hele sin krop, når han taler med journalisten, som delvist står skjult bag det rullende kamera. I sin ivrig efter at komme væk, væk fra journalisten og væk fra interviewet, vandre Haarder frem og tilbage på gangen. Og til sidst går han.

# data[].attributes.body
Bertel Haarder stiller en sen fredag aften op til et kort interview.

Da han står klar og bliver spurgt til til arbejdsgruppen nedsat af sundhedsstyrelsen tilbage i oktober, undlader han først at svare. Hvorefter han siger “Jeg kender ikke noget til de arbejdsgrupper”. “Det skulle du have informeret mig om”, siger Haarder vredt. Han kigger på uret og bevæger sig hurtigt rundt i det åbne lokale. “Jeg er træt” råber han af journalisten.

# data[].attributes.body
”Nu er jeg altså træt!” udbryder Bertel Haarder, mens han tripper fra den ene til den anden side.
Haarders ansigt trækker sig i en grim grimasse, mens journalisten forsøger at stille ham nogle spørgsmål. Spørgsmål som han åbenbart ikke er blevet informeret om før interviewet.
”Det er processen. Det ved jeg ikke noget om!”, snerrer Haarder af Journalisten. Journalisten forsøger at berolige ham og kontakte Haarders kontaktperson (som skulle have informeret Haarder om de spørgsmål Journalisten ville stille), men forgæves. Ingen tager telefonen.
”Så stil dog de spørgsmål, for fanden! Jeg skal i teateret! Jeg skal til Julekoncert!” råber Bertel Haarder op mens han går fra side til side og løfter knytnæverne i et udbrydende gestus. Interviewet udvikler sig hurtigt til en meget ubehagelig samtale, hvor udråb og bandeord bliver slynget ud mod journalisten.
”Jeg er meget vred!” vrisser Haarder, og proklamerer at han forlanger en undskyldning for denne ubelejlighed, han tydeligvis mener at Journalisten har påført ham.
Til sidst har Journalisten fået nok: ”Så slap dog af! “udbryder journalisten og forsøger at få en udredning på sagen, men Haarder er blevet som sten: hård og uigennemtrængelig. Han stamper hen imod trapperne, men vender sig pludseligt om og vender tilbage, kun for at give flere skældsord med på vejen.
Inden journalisten når at forklarer ham at han mente Haarders kontaktperson havde allerede fortalt ham spørgsmålene, vender Haarder sig vredt om og ignorer manden totalt. Han venter ikke på at rulletrapperne fører ham fint ned til stueetagen, men tramper direkte ned dem og ud ad døren. Formentligt hen til sin julekoncert.

# data[].attributes.body
Det er en sen fredag aften. Bertel Haarder har valgt at stille op til et hurtigt interview inden, at han skal i teateret med sin kone. Interviewet skal omhandle retningslinje for fedme – rygoperationer. Bertel bliver udspurgt om processer vedrørende disse operationer. Spørgsmålet får ikke den ønskede modtagelse, da Bertel ikke har et svar klar. Frustrationen er tydelig i Bertels ansigt, da han mener, at journalisten burde have briefet ham. En mulig misforståelse mellem journalisten, Bertels presserådgiver og Bertel selv resultere i, at Bertel mister kontrollen. ”Jeg er træt!” råber Bertel til journalisten, der nu begynder, grinende, at forsvare sig selv. Lige lidt hjælper det. Bertel er nu rasende, og mens kameraet, rystende, zoomer ud og ind på manden, der fagter med armene, mens han gå frem og tilbage. Til sidst ender det med den førnævnte presserådgiver bliver ringet op, dette har dog ingen effekt og Bertel vælger at storme ud af bygningen. Journalisten følger med. Kameraet følger Bertel på vej ned af rulletrappen, hvor diskussionen med journalisten stadig er i fuld gang.

# data[].attributes.body
Bertel Haarders bryn er permanent rynkede under interviewet. Han nikker utålmodigt med hovedet og gestikulerer med knyttede næver. ”Nu er jeg træt,” vrisser han. Han marcherer frem og tilbage, ind og ud af kameraets fokus. Journalisten forsøger forgæves at fortsætte interviewet, men Haarder udviser ingen villighed til at svare. Han krydser armene og ruller med øjnene. ”Er det et tredjegradsforhør?” afbryder han. ”Du skal give mig spørgsmålene i tide.” Han begynder at trave væk, men vender hurtigt tilbage. ”Røvhul!”, råber han. Han spytter nærmest af journalisten. Fornærmelserne fortsætter. ”Dumme svin. Jeg gider ikke snakke med dig mere.” Endnu en gang marcherer han væk.

# data[].attributes.body
Man sanser ængsteligheden med det samme. Det er tydeligt at tankerne ikke kredser om interviewet, men om noget andet. Bertel Haarders tænder glinser en smule i det lidet flatterende lys, som for i øvrigt reflekteres fra hans nær skaldede hoved. Journalistens tonefald er roligt, endda en smule behageligt.

Et enkelt spørgsmål sender Bertel over kanten. Den slet skjulte irritation bryder ud og bliver til en nærmest ynkelig vrede. En gammel mand som knapt kan finde ordene til at beskrive hvordan han føler om sundhedsstyrelsen, arbejdsgrupper og hvad der egentlig lige foregår i dette interview.

Journalisten holder hovedet koldt, han beder Bertel om at få kontrol over sig selv.

"Nu er det anden gang på en uge at du kan få mig op i det totalt røde felt!" Diskussionen bølger frem og tilbage, desperate ord udveksles mellem en tydeligt forvirret journalist og en grænseløst frustreret politiker. Bertel mener ikke hans folk har sat ham ordentligt ind i hvad han skulle interviewes om, han vidste slet ikke at han skulle på tv den dag. Han ville jo faktisk helst bare have nydt en aften med risengrød og teater - og det er vel for fanden ikke for meget at bede om!

"Så'n er arbejdsgangen sgu da!" svarer journalisten, da han skal forsvare at han da har gjort tingene rigtig, snakket med spindoktorer og bagland, gjort sin del af arbejdet.

Bertel er kold. Kold som hans ventende risengrød.

Bemærkningerne bliver mere vrede, kontante, han vælger ikke sine ord med omhu. "SPØRG for satan!" er den sidste kraftanstrengelse for at for interviewet til at fungere.

Journalisten får stukket en telefon i hånden, og stadig lige så forvirret som før får han da også ringet op. På en mere eller mindre impotent facon forklarer han at Bertel er sur, og hvad skal de mon gøre ved det?

Interviewet kulminerer i en protestlignende walk-out, hvor begge parter forlader stedet, lige så arrige og rundt på gulvet som da hele situationen startede. Man kan jo heller ikke forvente af en politiker at de burde have styr på deres arbejde.

# data[].attributes.headline
Stemningen bliver mere og mere trykket og ubehaglig. Bertel blinker foruroligende meget mens han bliver ved med at gentage sine svar. Bertel står med et påtaget smil. Til at starte med griner han lidt opgivende af det hele men på en måde hvor det ikke absolut ikke virker som om han har det sjovt. Efter et stykke tid begynder han at gøre hidsige fagter med hænderne og bevæger sig gentagne gange væk fra kameraet. Smilet forsvinder idet han begynder at råbe mere og mere og gestikulere vildere og vildere. ”Spørg for Satan!” hvæser han nærmest af journalisten. "Dumme Svin!" råber han af journalisten idet han uroligt går rundt i cirkler og utålmodigt kigger på klokken.

# data[].attributes.subject
Stemningen bliver mere og mere trykket og ubehaglig. Bertel blinker foruroligende meget mens han bliver ved med at gentage sine svar. Bertel står med et påtaget smil. Til at starte med griner han lidt opgivende af det hele men på en måde hvor det ikke absolut ikke virker som om han har det sjovt. Efter et stykke tid begynder han at gøre hidsige fagter med hænderne og bevæger sig gentagne gange væk fra kameraet. Smilet forsvinder idet han begynder at råbe mere og mere og gestikulere vildere og vildere. ”Spørg for Satan!” hvæser han nærmest af journalisten. "Dumme Svin!" råber han af journalisten idet han uroligt går rundt i cirkler og utålmodigt kigger på klokken.

# data[].attributes.body
Han stiller sig klar foran kameraet. Baggrunden er ryddet for mennesker. Der er mørkt udenfor og det er fredag aften. Hans ansigt er oplyst, munden er snerpet sammen og han taler hurtigt. Journalisten stiller et par spørgsmål, men der går ikke længe før Bertel Haarder tilkendegiver, at han er træt på alle mulige måder:
”Det er jo simpelthen din fejl, at jeg ikke kan svare”.
Han vipper rundt, bander og kan ikke rumme mere.
”Nu er det fandeme nok!”
Bertel ryster på hovedet – han ved ikke en skid om proces og arbejdsgrupper. Han går ind og ud af kamerafladen og ryster ofte på hovedet. Journalisten og Bertel diskuterer heftigt, indtil Bertel trækker en streg i sandet. Han skal til julekoncert i teatret med sin kone. Han forsøger gentagne gange at gå i vrede.
”Røvhul. Dumme svin. Lort”.
Til sidst stormer han mod de tomme rulletrapper med journalisten undskyldende lige i hælene. Bertel bipper sig hurtigt ud af bygningen og forsvinder i den mørke vinteraften. En hyggelig aften med julemusik venter forude.

# data[].attributes.body
"Jeg er Jakob skomager, du er Kong Salomon, værsgo, du har magten, du kan svine mig til, og det kan jeg mærke, du vil", udbryder Bertel Haarder nærmest arrigt.
Journalisten når knap nok at benægte Haarders beskyldning, før han med ekstrem vrede i stemmen læner sig ind mod journalisten og højlydt hvæser "Så spørg - SPØRG for satan,"  mens han kigger vredt på sit ur for at gestikulere, at han han har meget travlt. Som han står der, ligner Bertel Haarder mest af alt en, som er blevet uberettiget anklaget for royalt mord.

# data[].attributes.body
Bertel Haarder gestikulerer vildt med armene. Hans øjne sidder på stilke. Gennemtrængende stirrer han på journalisten. Armbevægelserne bliver større og større. Han går tættere på journalisten, mens han opgivende forklarer, at han ikke kender noget til de nedsatte arbejdsgrupper. Nu står han kun 20 cm fra journalisten. Mens han taler, hakker han med hovedet, som en fugl på rov efter de sidste korn tilbage på marken. "Nu er jeg sur", nærmest råber han. Haarder taler hurtigt, og slår hårdt ned i sin hård med den anden knytnæve for at understrege hver enkelt stavelse. Han snurrer rundt på stedet. Med endnu mere kraft i stemmen vender han tilbage, fægter med armene og råber "det er din skyld, at jeg ikke kan svare på det spørgsmål". Han tager sig til hovedet, for hurtigt at flytte hænderne, og nu pege direkte på journalisten. Rynken mellem panden har vokset sig til en kløft. Han går vildt rundt om sig selv, bander og snøvler med ordene. Sved på panden tørrer han af med en hektisk håndbevægelse. Med rolig stemme spørger journalisten en tredje gang til processen med arbejdsgruppen. Men før spørgsmålet er blevet stillet færdig, afbryder Haarder "Jamen så spørg da", "Lad os da for fanden tage det en gang til". Han hiver sig i det korte hår, forklarer, at han troede han skulle fortælle om indholdet. Han bakker væk fra journalisten. På det ene ben snurrer han igen tilbage, fortryder at han havde gået sin vej. Han kigger vredt, og skeler ned til sit armbåndsur. "Du skal ikke spørge mig til proces fredag aften". Det er fredag aften, og han er på vej til juleforestiling med sin kone.

# data[].attributes.body
Bertel Haarder gør klar til interviewet, men står en smule uroligt. Stemningen er forvirrende og næsten utryg, uden det er til at sige, hvad der lige gjorde udfaldet for reaktionen. Bertel Haarder taler hurtigt, og med en tydelig irritation i stemmen:
"Jeg er træt!" råber han af journalisten, der forsøger at spørge ind til nogle arbejdsgrupper.
"Jeg ved ikke en skid om de arbejdsgrupper!" udbryder Bertel Haarder, mens han vipper endnu hurtigere frem og tilbage. Faktisk er det ikke til at følge med, for Bertel styrter frem og tilbage i lokalet. Han går helt op op ad journalisten, men fjerner sig også lynhurtigt langt væk, og løber så tilbage igen. Han har ikke tid. Bertel skal til julekoncert, og han gider ikke mere. Han stikker journalisten sin mobiltelefon, og det er knap nok til at følge med i, hvem han får i røret og hvorfor.
Bertel stikker af igen, ud i den næsten sorte baggrund. Han er gemt bag en sort sky af vrede og beskyldninger. Journalisten følger trop. Han forsøger forgæves at tale Bertel til ro, da de sammen står på vej ned ad rulletrappen, som Bertel flygtede til. De forsvinder fra billedet.

# data[].attributes.body
Fredag aften stiller Bertel Haarder op til interview omkring den nye sundhedsreform. Reformen vedtages, før arbejdet er færdig i de udvalgte arbejdsgrupper. Arbejdsgrupper som Bertel Haarder ikke kender til. ”Jeg kender ikke noget til de arbejdsgrupper, dét kunne du havde informeret mig om, før vi mødtes” siger Bertel oprevet til journalisten. Mødet eskalerer og ender i et større sammenstød mellem Bertel og journalisten, da det tilsyneladende er Bertels presseansvarlige, der ikke har fået givet beskeden videre om, at interviewet skal handle om mere end blot den nye reform. Noget der kommer som en stor overraskelse for sundhedsministeren. Trætheden og de lange forhandlinger har tydeligvis tæret på ministeren der med hans matte hud og store poser under øjnene ikke ser særligt oplagt ud. Og bestemt ikke til et interview, han ikke er forberedt på. Det får journalisten med store ord at vide, og skældsord som "idiot" og "du behandler mig som lort" fyrer rundt. Hans vrede er så stor, at han har svært ved at stå stille og i stedet går ministeren i ring, hvor han gennem vredesfulde trin tramper hårdt i jorden, samtidig med han siger, at han aldrig ønsker at tale med journalisten igen.

# data[].attributes.headline
Bertel Haarder helt oppe i det røde felt.

# data[].attributes.subject
Bertel Haarder helt oppe i det røde felt.

# data[].attributes.body
Bertel Haarder stillede i aften op til interview i DR byen. Men det blev et specielt et af slagsen. Under interviewet siger Bertel Haarder til journalisten at han er træt, og at han ikke gider at svare på flere spørgsmål. Men i stedet for at forlade samtalen, begynder Bertel Haarder at råbe af DR journalisten. Bertel Haarder mener at journalisten får provokeret ham "helt op i det røde felt" med hvad han selv beskriver som "et tredje grads forhør". Bertel Haarder mener at journalisten står og sviner ham til. Han siger under interviewet at han vil klage over journalisten, fordi han ikke mener at det er fair at journalisten stiller ham spørgsmål fredag aften, som Bertel Haarder ikke har haft tid til at forberede sig til. DR journalisten forsøger at forklare sig, og undskylder for at være kritisk, samtidig med at han siger til Bertel Haarder, at hvis han har det sådan, burde han da slet ikke have stillet op til interview. Til slut går Bertal Haarder væk fra DR-byen med ordene "dumme svin" og "røvhul" . Så et lidt anderledes interview, end hvad vi er vant til at se.

# data[].attributes.body
Bertel Haarder mister besindelsen midt i et interview omkring fedmeoperationer. Det er fredagsaften en gang ved DR, og Bertel Haarder skjuler ikke for intervieweren, at han skulle have været et andet sted.

"Jeg sad og spiste risengrød med min kone, og vi skulle have cyklet sammen ind til Domkirken."

Bertel Haarder har aflyst sine planer for aftenen for at lave dette interview, og han starter stille og roligt ud med at svare på spørgsmålene.

Denne episode spidser til, fordi intervieweren gentagne gange spørger Bertel Haarder ind til en arbejdsgruppe, sundhedsstyrelsen skulle have lavet. Ministeren ser situationen som et tredjegrads forhør, hvor intervieweren har fundet vinkler på sagen Bertel Haarder ikke aner noget om.

Bertel Haarder siger til intervieweren:

"Nu er jeg sur, jeg ved ikke en skid om den arbejdsgruppe. Nu kan det simpelthen være nok", mens han går væk fra intervieweren.

Bertel Haarder vender tilbage til intervieweren, mens han beskylder intervieweren for at have behandlet ham som "en lort" og derefter forlanger en undskyldning for denne episode af intervieweren, da det, ifølge Bertel Haarder, nu er "anden gang i løbet af en uge, han har formået at få ham helt op i det røde felt."

Bertel Haarder forlader stedet med intervieweren lige i hælene, der forsøger at få svar på spørgsmålet, som ministeren stadig ikke har svaret på.

# data[].attributes.body
Afbrudt midt i risengrøden. Bertel Haarder møder som altid gerne op til interview. Også mellem risengrøden og julekoncerten. Flere bandeord ryger i journalistens retning. Bertel nærmest råber: “Så spørg, spørg for fanden.” Journalisten prøver så godt han kan, at følge med i den intensive ordstrøm fra ham og afbøde for mængden af skældsord der samtidig slynges i hans retning. Bertel går hvileløst frem og tilbage. Han slår ud med armene mens han forklarer journalisten, hvordan sekretæren ikke har videreformidlet oplysningerne om interviewet til ham. Bertel vil gerne forklare, men han kan ikke. Hans folk har ifølge ham ikke videregivet de korrekte oplysninger om interviewet til ham. Ministre har ikke al viden i hovedet. Det er journalistens skyld. Det er dårlig journalistisk stil mener Bertel Haarder, mens furerne i panden tydeligt bliver dybere og dybere. Til sidst bliver uenighederne for store. Bertel går determineret mod rulletrapperne med journalisten lige i hælene. Journalisten forklarer, halvt undskyldende, halvt opgivende, hvordan han har overholdt alle protokoller. Bertel er ligeglad. For enden af rulletrappen får Bertel sin jakke og forlader bygningen. Han ser sig ikke tilbage. Han skal til julekoncert.

# data[].attributes.headline
Bertel Haarder degraderet til en bandende Jakob Skomager

# data[].attributes.subject
Bertel Haarder degraderet til en bandende Jakob Skomager

# data[].attributes.body
Bertel Haarder kender ikke til de arbejdsgrupper, som han bliver interviewet om.

Bertel Haarder mener ikke, at han var blevet briefet ordenligt, da han fredagaften stiller op til et interview. Stemningen ændre sig lynhurtigt da Bertel siger:
"og nu er jeg altså træt."
Med sætninger som
"du behandler mig som lort,"
"du er kong Salomon, jeg er Jakob Skomager," og
"du skal aldrig kontakte mig igen,"
får journalisten ikke svar på alle sine spørgsmål, men står derimod står og ser måbende på Bertel Haarder, som forlader stedet i protest.

Vi skal kun ganske få minutter ind i interviewet, før vi hører Bertel kalde journalisten for
"dumme svin."
Bertel bliver ved med at gå frem og tilbage, svine journalisten til og der kommer også en enkelt drejning som sig selv, efterfulgt at endnu flere tilsvininger til journalisten.

Det hele munder ud i, at Bertel forlader stedet med en journalist, som prøver at forklare og rede trådende ud af hele situationen.

# data[].attributes.headline
Stemningen er trykket under interview med Bertel Haarder. 

# data[].attributes.subject
Stemningen er trykket under interview med Bertel Haarder. 

# data[].attributes.body
"Dumme svin" er det sidste Bertel Haarder får sagt inden interview afsluttes.

Det er fredag aften i december. Bertel Haarder er kaldt ind til et interview om nogle arbejdesgrupper, som han nedsatte i oktober. Under interviewet giver Bertel Haarder udtryk for, at han ikke kender til disse grupper og han ønsker ikke at svarer på spørgsmålene om dem.
"Jeg ved ikke noget om de arbejdsgrupper, så hvorfor spørger du mig om dem. Jeg troede vi skulle snakke om fedmeoperation-er ." siger han anklagende til journalisten, hvorefter han går væk fra kameraet.
Da han kommer tilbage, spørger journalisten forsigtigt ind til Bertel Haarder, der bliver mere og mere vred. Han afbryder interviewet , - kun for at genoptage det sekundet efter.
"Så spørg, spørg for satan!", råber han.
Sådan forsætte interviewet indtil Bertel Haarder ringer sin pressesekretær op, så hun kan tale med journalisten, men heller ikke dette skaber ro over situationen. Men Bertel bliver ved med at skælde journalisten ud:
"Du har ødelagt min aften. Jeg bliver kaldt her ind, mens jeg sidder og spiser risengrød med min kone, og vi skulle have været cyklede ind til domkirken sammen" fortæller han forklarende.

# data[].attributes.body
Det startede ellers så godt ud. Dialogen mellem journalisten og Berthel Haarder var flydende. Haarder smilende. Men som samtalen forløber bliver smilet dog mere og mere stift, og armbevægelserne bliver langsomt større og større. Haarder får sværere ved at stå stille, og begynder langsomt at bevæge sig ud af kameraets billede. Armbevægelserne bliver større endnu og han begynder at gå rasteløst omkring som et fanget dyr.  Hans ekslamation: "Nu er jeg sur," er unødvending. Det er ingen som overværer situationen i tvivl om. Hans kropssprog, ansigtsudtryk og hævede stemme siger netop disse ord endnu mere end ordene selv.
"Spørg for satan," nærmest brøler han af journalisten, der prøver at forklare sine handlinger. Men journalisten får knapt stillet sit spørgsmål før han bliver afbrudt igen. Haarder prøver at forklare sin sindsstemning.

"Nu er det anden gang på en uge at du får mig totalt op i det røde felt"

# data[].attributes.body
Der er spænding i mellem de to mænd. Et anstrengt forhold der ikke kun kommer fra deres personligheder, men også fra deres arbejdstitler. En politiker og en journalist. De er naturlige fjender. Bertel Haarder stiller op til et interview som han på ingen måde er ordentligt forberedt til. Hurtigt bliver spørgsmålene for meget. Raseriet begynder. Det er ikke første gang at journalisten får politikeren op i det rød felt. Alt der hedder almen opførsel og god kutyme er smidt ud af vinduet og Bertel Haarder raser over beskyldningerne da han ikke er blevet forberedt godt nok af sin spindoktor. Måske er raseriet et påfund for at undgå de kritiske spørgsmål. Måske skal Bertel Haarder faktisk bare i teatret og er træt af at hans arbejde forhindre ham i det. Alt hvad vi ved er at Haarder i hvert fald har fået nok. Endnu et pragt eksemplar på det anstrengte forhold i mellem politikere og journalister.

# data[].attributes.body
Hans blik flakker og han ryster på hovedet, mens han taler hurtigt. Han knytter hånden og tager sig derefter til hovedet. Han fægter med armene henimod journalisten og bander af ham. Han begynder at gå uroligt rundt, imens han fortsat skælder ud. Han drejer rundt om sig selv og knytter hænderne igen. "Spørg... Så spørg for satan!" udbryder han. Journalisten stiller sit spørgsmål.   "Jeg ved det ikke," svarer han og rækker begge arme opgivende op i vejret. Han vender sig væk fra journalisten og siger: "Dumme svin." Han trasker væk med journalisten lige i hælene, som fortsat forsøger at få svar på sine spørgsmål.

# data[].attributes.headline
Skriv en scene på basis af denne optagelse med Bertel Haarder

# data[].attributes.subject
Skriv en scene på basis af denne optagelse med Bertel Haarder

# data[].attributes.body
Vær opmærksom på, at du skal BESKRIVE scenen, ikke tolke den. Du skal fx ikke FORTÆLLE at Bertel Haarder er hidsig, men du skal iagttage og citere, så hans sindstilstand fanges af læsere.

# data[].attributes.body
"Jeg er Jakob skomager, du er Kong Salomon, værsgo, du har magten, du kan svine mig til, og det kan jeg mærke, du vil", udbryder Bertel Haarder nærmest arrigt.
Journalisten når knap nok at benægte Haarders beskyldning, før han med ekstrem vrede i stemmen højlydt læner sig ind mod journalisten og hvæser "Så spørg - SPØRG for satan," mens han kigger vredt på sit ur for at gestikulere, at han han har meget travlt.