# data[].attributes.body
Eleven skal kunne drøfte hvordan endringer i samfunnet påvirker yrkesutøvelsen i oppvekst-, helse- og omsorgs- og sosialsektoren.

# data[].attributes.body
Sett opp tre kolonner; Påstand, årsak, virkning. Fyll ut årsak og virkning til disse påstandene:
1) Vi har mindre problem med smittefarlige alvorlige sykdommer i dag enn tidligere.
2) Lærertallet har økt med årene.
3) Det ble behov for flere barnehager.
4) Færre blir alvorlig syk
5) I Oslo har enkelte bydeler lavere levealder enn andre.
6) Eldrebølgen forsinker pensjonsalder.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Av Kaja Kirkerud

Utenlandsturen er ofte synonymt med sol, varme og avslapning. Reiselivsundersøkelsen viser at vi i 2011 var på 8.131.000 utenlandsreiser, og naturlig nok legges mange av turene til sommerukene.

Men for mange blir ferien ødelagt av sykdom eller skader. Ifølge Europeiske Reiseforsikring ble det i fjor utbetalt hele 743 millioner kroner til nordmenn som er syke på ferie. Det er en økning på 10 prosent fra året før.

- Det er flere og flere som reiser, og kanskje er det også mennesker som ikke er vant til å reise som drar av gårde. Det betyr flere syke, sier Harald Hollerud, direktør i Europeiske Reiseforsikring.

Magetrøbbel

- Jo mer eksotisk, jo mer magetrøbbel. I Norge er alt veldig regulert, så man må forberede seg på at kroppen ikke tåler alt, sier Hollerud.

ØKNING: Direktør i Europeiske Reiseforsikring, Harald Hollerud opplever en økning i antall innmeldte sykdommer fra nordmenn i utlandet. (Foto: Privat)

Ikke overraskende er det nettopp magetrøbbel som er den vanligste plagen til nordmenn på ferie.

- Det henger blant annet sammen med at man på ferie blir utsatt for en annen bakterieflora gjennom mat og drikke, sier Hollerud.

Han peker på at eventyrlystne nordmenn gjerne tester lokal mat og nye smaker. Da kan man få magesykdommer med på kjøpet.

- Mat og drikke kan være av varierende kvalitet, men det viktigste er likevel å være påpasselig med håndhygienen, sier Hollerud.

Topp fem-listen over sykdommer i utlandet hos Europeiske Reiseforsikring er følgende:

1. Mage- og tarminfeksjoner.

2. Luftveisinfeksjoner.

3. Ulykkesskader (bruddskader, trafikkulykker og fall).

4. Hjerte- og karsykdommer.

5. Infeksjoner.

I 2012 hadde selskapet 44 000 saker relatert til sykdom på reise, noe som er en økning på hele 22 prosent.

Pass på ferie-sexen

MAGETRØBBEL: Det er mage- og tarminfeksjoner som flest nordmenn blir syke av i utlandet. God håndhygiene er et av tipsene for å unngå at ferien blir ødelagt. (Foto: Illustrasjonsfoto/Colourbox)

Nasjonalt folkehelseinstitutt følger nøye med på utviklingen, spesielt de alvorlige tilfellene av sykdom.

- Vi overvåker og registrerer smittsomme sykdommer som nordmenn tar med seg hjem fra ferie, sier overlege ved folkehelseinstituttet Jørgen Bjørnholt til TV2.no.

Han tror mørketallene er store.

- Det er nok helt klart mange tilfeller av sykdom som vi ikke får vite om, sier Bjørnholt.

Les reiserådene fra Folkehelseinstituttet her.

Ifølge deres oversikt er seksuelt overførbare sykdommer høyt oppe på listen over sykdommer nordmenn tar med seg fra utlandet.

- Både HIV, syfilis og gonoré er seksuelt overførbare sykdommer som finnes mange steder i verden. Alle tre kan unngås ved bruk av kondom, råder overlegen.

Folkehelseinstituttet håper nordmenn er fornuftige i varmen.

- Man bør absolutt ikke ha ubeskyttet sex i utlandet, sier Bjørnholt.

Til tross for at nordmenn reiser mer enn noen gang smittes vi heldigvis sjeldent av de mest alvorlige sykdommene.

- Tropesykdommer som malaria og dengufeber tas sjeldent med tilbake til Norge. I fjor hadde vi 37 tilfeller av malaria og 30 tilfeller av dengufeber, sier Bjørnholt.

Spania på sykdomstoppen

Av landene som har flest tilfeller med sykdom ligger Spania på topp. 26 prosent av de innmeldte tilfellene er fra det populære ferielandet. USA og Thailand ligger på en delt andreplass, med 10 prosent av sykdomstilfellene hver.

- Dette har tydelig sammenheng med at antall reisende er langt større enn i andre land, som for eksempel Hellas, sier Hollerud i Europeiske Reiseforsikring.

Både forsikringsselskapet og Folkehelseinstituttet mener nordmenn alltid må vurdere reisemålet.

- Jo mer eksotisk reisemål, jo mer forsiktig bør man være, sier Hollerud.

Nordmenn kan bli flinkere for å unngå at ferien blir ødelagt av sykdom.

- Man må jo sette seg inn hvordan kvalitet på mat og vann er. Vær litt ekstra bevisst er et god råd, sier Hollerud.

# data[].attributes.attachment_link.description
Av Kaja Kirkerud Utenlandsturen er ofte synonymt med sol, varme og avslapning. Reiselivsundersøkelsen viser at vi i 2011 var på 8.131.000 utenlandsreiser, og naturlig nok legges mange av turene til sommerukene. Men for mange blir ferien ødelagt av sykdom eller skader.

# data[].attributes.attachment_link.title
Clinica in a Click: Robots at work at the Ahus Hospital

# data[].attributes.attachment_link.description
In September 2009, Clinicas Madeleine Armstrong and Joseph Harvey visited Norway to meet the leading lights of the country's burgeoning healthcare sector. Armed with an automatic camera and a Sony Ericsson Cybershot mobile phone, they composed this visual essay of Oslo, and the dynamic medtech sector for which the Scandinavian city is renowned.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I FORFALL: Ein kan knapt sjå for seg korleis bygningane strålte for over 100 år sidan når ein ser det nedslitte sanatoriumet slik det står i dag.
Foto: Tone Merete Lillesvangstu / NRK

Den raude teglsteinen lyser som blødande sår der murpussen har gitt tapt på det 113 år gamle bygget. Dødsdommen til tross, fascinasjonen for sanatoriet på Harastølen ser ut til å ha evig liv.

80-talet: Eg må ha vore seks-sju år, første gong eg var på Harastølen. Eg hugsar enno suget i magen medan bilen karra seg dei 13 hårnålssvingane oppover fjellsida. I framsetet fortalde besta om eit Soria Moria slott, om flislagde rom, bugnande hagar, eit yrande liv og eit eige samfunn. Kor ligg dette bygget då, tenkte eg. Tenk så mykje meir artig vi kunne funne på ein søndag enn å dra på biltur til Harastølen. Så - ut av ingenting openberra det seg. Brått, monumentalt og overveldande.
- Uteområdet var så flott at du knapt kunne tru det. Alt var velstelt, seier Agnes Lillesvangstu (94).

Det glitrar i auga når bestemora mi fortel om tida på Lyster sanatorium mellom 1939 og 1941.
2015: Tek du turen opp til sanatoriet i dag, er det som om bygningen sjølv lir av sjukdommen han vart sett opp for å kurere. Du kan nesten høyre sukka kvar gong bygningen dreg pusten. Surklinga i øydelagde lunger. Murpussen som mest går an å sjå gjennom. Som om bygget vert tært på både frå innsida og utsida.
Viss det ikkje skjer eit mirakel i løpet av to år, vert det over 5.000 kvadratmeter store bygget jamna med jorda.

Bygget er i dag i Tinfos si eige, og gode krefter har i fleire år jobba frivillig i håp om å skaffe aktivitet i bygget, førebels utan å lukkast.

Men også med ein fot i grava dreg sanatoriet til seg folk. Fleire har forsøkt å bu der. Staden vert nytta til filminnspelingar, seinast Villmark 2. Det er eit ynda fotoobjekt både blant profesjonelle og amatørar.

TV-team tek turen for å gå på spøkelsesjakt, og mange tek ein avstikkar frå fylkesveg 55 langs Lustrafjorden for å med ærefrykt i blikket bli ståande som forsteina medan dei syg til seg minne frå fordums tider.

Behandling ved Lyster sanatorium

I den tid Lyster sanatorium fungerte (1902-1958) fekk vel 15.000 pasientar behandling ved sjukehuset.

Den gjennomsnittlege liggjetida i dei 25 første åra var 135 dagar. Seinare var det einskildtilfelle som fekk fleire år på sanatoriet, nokon heile ungdomstida si.

Tal frå sanatoriet sine første 25 år syner at dei fleste var under 30 år, men også 102 born under 15 år var innom sanatoriet.

I byrjinga var frisk luft, arbeid i friluft og kvile, samt rett mat og nøye hygiene den viktigaste behandlinga.

Seinare vart metodar som både blåsing og kvisting nytta.

Ingenting av det hadde vore mogleg, hadde ein ikkje for 113 år sidan valt å plassere eitt av dei mest velfungerande sjukehusa i Norge nettopp her. På ei fjellhylle 500 meter over Lustrafjorden.
- Det er mest så ein ikkje kunne tru det var mogleg. At dei ville leggje eit sanatorium der, seier kultursjef i Luster, Erling Bjørnetun.
Den monumentale bygningen på Harastølen er viden kjent. I nyare tid mest frå overskrifter frå storavisene som "Bygget ingen vil ha", "Spøkelsesykehuset" og "Ørneredet sykehus ble spøkelseshus".

Mange hugsar dei harde ordvekslingane som fall då bygget for vel 25 år sidan vart brukt til å huse krigsflyktningar frå det tidlegare Jugoslavia. Flyktningane mistreivst og meinte dei hadde det betre i krigssona enn på Harastølen. Det fall bygdefolket hardt for brystet, og meiningsbrytingane var harde og mange.

Men denne historia skal ikkje handle om det. For Harastølen var ein gong så mykje meir. Harastølen, eller Lyster sanatorium, var i medisinsk målestokk ei høgborg i behandlinga av tuberkulose.

Tuberkulose var den store folkesjukdommen på slutten av 1800-talet. Mellom 1895 og 1955 døydde 250.000 nordmenn av tuberkolose.

Den lumske lungesjukdommen ramma hardt og brutalt og gjorde ikkje skilnad på nokon. Ung som gammal, rik som fattig.

Ikkje uventa var det rikfolka som vart prioriterte først då ein konkluderte med at den rette pleia for tuberkulose var opphald på sanatorium, ein kombinasjon av eit sjukehus og ein pleieheim. Dermed dukka det opp fleire private sanatorium rundt om i landet.
I 1896 vart det avgjort at St. Jørgens Hospital i Bergen skulle byggje eit sjukehus for "fattige tæringssyke i Bergens Stift". Blant 130 stadar det var aktuelt å byggje ein slik anstalt, fall valet på Fuhrskogen på ei fjellhylle 500 meter over idylliske Lustrafjorden.
Det skulle bli starten på ei stordomstid i Luster.

- Heile utviklinga i indre del av Luster ville nok sett heilt annleis ut, hadde ikkje St. Jørgens Stiftelse fatta det vedtaket dei gjorde, seier Bjørnetun.

I høve 50-årsjubileet til Lyster sanatorium vart denne reportasjen laga til Ukerevy nummer 49.

For 17.000 kroner fekk stiftinga kjøpt området Harastølen av grunneigar i 1898. God vassforsyning gjorde straum lett å få tilgang til med turbin. Ei taubane med 400 kilos bereevne vart bygd på rekordtid.

Deretter gjekk taubana natt og dag og frakta tusenvis av tonn med murstein og anna material dei 500 metrane til fjells der bygginga av Lyster sanatorium tok til.
2. november 1902 kom den første pasienten til Lyster sanatorium, som hadde 96 senger. Då stod det over 5000 kvadratmeter store sjukehuset fordelt på tre etasjar og kjellar, ferdig. Totalsummen på bygget enda på 777.000 kroner.
- Ein kan knapt forstå kva arbeid som ligg bak bygget. I tillegg vart det reist ei rekkje andre bygningar som husa både forskjellige funksjonar, og ikkje minst folka som jobba der, seier Bjørnetun.
1902: Det er skrale tider i Norge. Utvandringa til Amerika går for fullt. Barnefamiliane er store, det er ikkje uvanleg at barneflokken tel både åtte og tolv ungar. Mange av dei når aldri å bli vaksne. Døyelegheita blant born er stor, og legevitskapen er på mange måtar i startgropa. For dei borna som veks opp, ventar hardt kroppsleg arbeid så snart dei er gamle nok til å trø til.
- Å få jobbe på sanatoriet var gjævt. Der fekk vi ordna arbeidsforhold og bra løn. Eg fekk 70 kroner månaden. Til samanlikning hadde eg hatt ti kroner månaden der eg jobba før, seier Agnes Lillesvangstu.

Sanatoriet hadde i si stordomstid vel 150 pasientar og om lag like mange tilsette, mange av dei bygdefolk som tente sine første kroner.

- Vi jentene budde på tørkeloftet, heilt øvst. Vi jobba om lag ei veke i slengen. Mange av oss sykla både frå Jostedalen, Luster og Fortun til taubanestasjonen. Der parkerte vi syklane, og så tok vi taubana opp, seier Lillesvangstu.
Etter dagens HMS-reglar ville turen til og frå jobb vorte stoppa på flekken. Den gongen var det meir snakk om tilvenjing.

HØGT: Slik kom dei tilsette seg til og frå jobb. På det høgste var det truleg mellom 20 og 30 meter rett ned.

- Vi sat på tre plankar som var slegne i hop, med ein knapt ti centimeter høg kant på kvar side. Eg hugsar endå første turen. Heldigvis reiste eg i lag med ei gammal oversøster som råda meg til å ikkje sjå ned. Idet eine taubana gjekk opp, kom ei anna ned. Der sat karane og dingla med beina utfor kanten. Men det tok ikkje lang tid før vi gjorde det same. Det er rart kor fort ein ven seg til ting, ler 94-åringen.

Historia vert stadfesta av Bjørg Hovland i Luster. Besteforeldra hennar Sigfrida Marie Skeie og Knut Stuppelshaug jobba begge på sanatoriet frå starten av. Stuppelshaug var fyrbøtar og stod opp klokka 05 kvar morgon for å få fyr i alle omnane. Mor til Hovland, Ingrid Kristina Stuppelshaug Øygarden vaks opp på sanatoriet, og har skrive ned mykje av det ho opplevde.

For Hovland var sanatoriet ein draumeplass der det var godt å komme på besøk.
- Det var noko heilt anna enn det vi hadde nede i bygda. Det var nesten som eit paradis, seier Hovland.
I den tre etasjar høge hovudbygningen var i midtbygningen bustadar for funksjonærar og kontor. I dei to sidefløyene var det pasientrom med kvinner på ei side og menn på den andre. Seks store marmortrapper gjorde det lett å komme seg rundt i bygget.

I kjellaren var det fyrhus og kjellarrom, samt bad for pasientar og tilsette. Eit bakeri sytte for brødmat av alle slag. Kjøkkenet var romsleg og godt utstyrt. Kvar dag vart det frakta 300 liter mjølk frå bøndene i bygda og opp på sanatoriet.

Bygningar ved Lyster sanatorium

Hovudbygningen vart opna 2. november 1902. Sanatoriet hadde ikkje måling innvendig før i åra 1922-1926.

Frå starten av hadde sanatoriet eige vaskeri, ishus, stall og grisehus.

Sanatoriet hadde heilt frå byrjinga elektrisk kraft, fram til 1916 bere frå eige verk, seinare frå Luster kraftlag.

I 1907 vart det oppført ein tjenarbustad like ved oppkøyrsla til bygget.

Same år vart det nord for vaskeriet sett opp ei luftebod og den nordligste liggjehallen.

I 1909-1910 vart den store overlegebustaden bygd. Til då hadde overlegen hatt familiebustad i 3. etasje i sjølve sanatoriet.

I 1912 vart det bygd stabbur på Harastølen, samt koksskur nede ved fjorden.

I 1922 fekk sanatoriet eige bakeri.

I 1935/1936 vart reservelegebustaden bygd.

I 1936 vart det sett opp eit drivhus på 56 kvadratmeter, og i 1942 vart det bygd eit på 82 kvadratmeter. Her vart det primært dyrka tomater og blomar.

I åra 1927-1928 vart det innreia 13 arkrom på loftet for å huse stadig fleire tilsette.

I 1936-1937 vart det gjort ein del ombygging og modernisering i midtfløyen på sanatoriet.

I 1941 vart det innreia tannlegekontor i kjellaretasjen.

I 1948 vart det laga postkontor i kjellaretasjen.

- Det var nok ei kjær og sikker inntekt for mange av bøndene i indre del av Luster, seier Bjørnetun.

Fram til 1936 var det to spisesalar og to forsamlingssalar, då kvinner og menn vart halde åtskilt. Dette endra seg då midtfløyen vart ominnreidd. Ein matheis sytte for at maten vart frakta til rett etasje.

Det var elektrisk lys overalt, vassklosett og telefon, noko som var høgst uvanleg på den tida. Kvart rom hadde eigen vask, då hygiene og reinhald var svært viktig for å halde smittenivået så lågt som råd. Madrasser, hovudputer og sengetepper vart sterilisert med jamne mellomrom. Det vart også bestikk og service.

På framsida av sanatoriet var det liggjehallar med kurstolar av tre og korgfletting. Som del av behandlinga skulle pasientane "kure", altså liggje i frisk luft, to gonger dagleg. Uansett vêr og temperatur bar det ut i frisk luft.
- Dei låg pakka ned i både reinsdyrskinn, ull og dyner, minnest Lillesvangstu.
- Når dei kura låg dei i lange hallar med båsar. Desse hallane fekk dei underlegaste namn. På mannssida var det ein bås dei kalla Kutorget, med ei fager ku på veggen. På damesida fann vi Smykkeskrinet, Paradiset og Barnekammeret, fortel Hovland.

Men Lyster sanatorium var langt frå ein stad der ein skulle kvile seg frisk. Pasientane som klarte det, vart sysselsette på ymse vis.
- Pasientane i starten var med å laga gangstiar. Stiane fekk namn, som stien til Hovden, Verdas Ende og Utsikten. Når stiane var ferdige sette dei opp treskilt med namna til dei som var med og laga til vegen, fortel Hovland.
Parkanlegget ved Lyster sanatorium var slik at bygdefolket mest berre vart ståande å gapa. Ein eigen gartnar såg til at alt som kunne bløma, blømde så sant årstida tillèt det.

- For den som var van til eit gardstun så var Lyster sanatorium som ein park. Det var grusgangar, nydeleg hage, bedd og blomar, benker der folk kunne sitje utan å gjere noko. Det var heilt annleis enn det vi var vane med, minnest Hovland.

Ho skildrar bedd med sølvarve og store Hurdalsroser som fekk makelaust stell.

- Dei hadde endåtil drivhus. Første gong eg smakte tomatar var der oppe. Vi fekk sukker på tomatane, og dei var kjempegode, seier Hovland.

I tillegg hadde sanatoriet heilt i starten omtrent sin eigen "dyrehage", laga av pasientane sjølve, etter idé frå overlege Grundt.

- Området ved den store steinen vart gjerda inn, og det vart laga eit stort kuleforma bur. Her var det både fuglar, ekorn, rev og røyskatt, rett og slett for at pasientane skulle ha noko å forlyste seg med, fortel Hovland.

Pasientane stod i kø for å komme til Lyster sanatorium, og legane måtte seie nei til

tusenvis i løpet av perioden sjukehuset var i drift frå 1902 til 1958. Men turen til sanatoriet var for mange både lang og strevsam. Den første pasienten kom heilt frå Vanse på Lista, og ein kan berre tenkje seg for ei amerikareise det hadde vore, fram til han enda turen med hesteskyss frå kaien og opp den seks kilometer lange vegen med 13 svingar. Den gongen tok turen halvanna til to timar.

I tillegg var ein på den tida plaga med at fjorden fraus. Då måtte hestekarane trå til med skyss ofte i mange mil, alt etter kor langt inn i Lustrafjorden båten klarte å komme.

Men for mange av pasientane var kanskje det tyngste med turen det å ikkje vite kva ein gjekk til. Eller om ein nokon gong skulle komme heim att.
Smertene i brystet som jog som knivar. Spyttet var blodfarga og noko ein hadde freista å gøyme for dei næraste, kanskje i lengre tid. For tuberkulose var skammas sjukdom. Hadde du tuberkulose vart du av mange skydd som pesten. Nettopp fordi det var dåtidas pest. Medisin fanst ikkje, og vart du smitta, visste alle kva veg det bar.
Historiene frå andre sanatorium er mange om born som må rivast ut av hendene til mødrene. Som budde store delar av barndommen sin på ein anstalt milevis frå familien.

Og som når dei fekk besøk, måtte sjå foreldre og søsken gjennom ein glasvegg. Viss dei kom ifrå sjukdommen med livet i behald, aldri kom over trauma dei hadde fått.

I det som er skrive ned av historie frå Lyster sanatorium, finn ein lite av slikt. Tvert om let pasientane vel. Kanskje var det fordi dei minste borna ikkje vart sende hit? At dei som kom her var så gamle at dei forstod?

Sigbjørn Nelson var pasient ved sanatoriet i 1954 i to periodar på ni månadar kvar. Nelson var på sanatoriet i den tida ein utførte såkalla "blåsing".
"Det var litt kviefullt hver gang blåsingen skulle foretaes. De stakk en tykk nål inn i siden eller ryggen gjennom brysthinnene og fylte et visst kvantum luft inn for å trykke lungen sammen, slik at såret (kavernen) skulle få fred til å gro. Dette kvidde jeg meg til hver gang, og det var to ganger i uken, senere en gang i uken i ett og et halvt år".
Nelson fortel at det gjekk sterkt inn på dei andre pasientane når nokon var dårlege.

"Den andre gangen jeg var inne hadde jeg blødning. Da var det stille på rommet under selve anfallene. Sånne ting gikk svært inn på medpasientene. De dagene noen skulle opereres var det en noe tyngre atmosfære på sanatoriet. Først måtte pasienten gjennom en lang og smertefull lokalbedøving. Så en svært så strabasiøs operasjon som ble foretatt av dr. Christophersen frå Lærdal sykehus, og en meget tung tid etterpå".

Han fortel vidare at trass i mykje spenning og motgang i samband med sjukdommen, var det jamt over godt humør blant pasientane. Og dei visste å finne på mykje sprell.

- Dei gjorde det beste ut av det og fann på mykje. Det var mange ressurssterke folk samla, seier Hovland.

Ho blar i gamle bilete som syner festkledde menneske både på fest, revy og skodespel.
17. mai-feiringa på sanatoriet gjekk det gjetord om. Fremst gjekk skrangleorkester med fele og trekkspel, seinare kom hornmusikken på plass. Så følgde tilsette og pasientar. Sistnemnde med eigenlaga faner, med namna til dei forskjellige kurhallane på.
- Ingen hadde vel finare 17. mai enn oss der oppe. Toget gjekk alltid to gonger rundt huset. Så var det tale for dagen, middag og kvil. Klokka 16 var det leik og tevlingar på krokettbana, om kvelden fest med premieutdeling, fortel Hovland, frå mora sine nedskrivingar.

Det hende ikkje så reint sjeldan at pasientar, som hadde vorte friske etter eit opphald på sanatoriet, ville gje noko tilbake til staden. Skipsreiar Kjøge hadde vorte frisk av tuberkulose på sanatoriet. Som takk sende han kvart år eit skipslass med all slags gode til den årlege Kjøge-festen rundt påsketider.

- Det var tonnevis med druer, nøtter, fiken, appelsinar og dadlar. Varer som ein mest ikkje fekk tak i på den tida. Det skal ha vore slike mengder at det varte omtrent heile året, seier Hovland.

Både årsfesten 2. november, julefest både for pasientar, tilsette og bygdefolk var fast tradisjon.

Einskilde av pasientane var likevel så dårlege at dei ikkje kunne delta. Men heller ikkje dei vart gløymde.
- Til dømes til jul fekk alle dei som måtte halde senga eige juletre på rommet. Det vart pynta etter alle kunstens reglar, seier Hovland.
Når det var fest, var det ikkje berre innsida av sanatoriet som vart dekorert. Trass i at dei gamle bileta er i svart kvitt, talar dei sitt tydelege språk.

- Dei hengde opp både girlander, granbar og lauv til pynt i dei finaste fasongar. Dei brukte mykje flagg og kreppapir, fortel Hovland.

Alt i 1913 fekk Lyster sanatorium sitt første kinoapparat, også dette med bidrag frå den tidlegare nemnde skipsreiar Kjøge, og det var kino relativt fast ein gong i veka. Sanatoriet hadde også eige bibliotek med 1.700 titlar.

Legane ved Lyster sanatorium kom frå alle landsdelar, og med på lasset var ofte både kone og barn. Egil Gjessing var eit halvt år då faren Trygve R. Gjessing tok til å jobbe på sanatoriet i 1933.
- Eg budde der til 1944. Det var eit isolert samfunn, og ein spesiell plass å vekse opp for oss fire søskena, seier Gjessing, som saman med familien budde i overlegebustaden.
Borna fekk gå rimeleg fritt på området rundt sanatoriet, men sjukehuset var forbode område, på grunn av smittefaren.

- Pappa gjekk nesten på veggene så fort ein av oss hosta det minste, seier Gjessing.

I byrjinga skulle frisk og tørr luft gjere susen for å få bukt med tuberkulosebakterien. Seinare kom behandlinga blåsing, før ein gjekk over til ein kirurgisk behandling for å gje tuberkolosebakterien dårlegast moglege vekstvilkår i lungene.

- For å få lunga til å klappe i hop, bles ein luft inn i den sekken som lunga ligg i. Dette vart gjort med ei stor nål som ein stakk inn mellom ribbebeina. Problemet med metoden var at den, i tillegg til å vere smertefull, måtte gjentakast ganske ofte, seier professor i lungemedisin ved klinisk institutt 2 ved Universitetet i Bergen, Per Bakke.

Dermed kom ein over til ei behandling som på folkemunne vart kalla kvisting. I korte trekk gjekk den ut på å fjerne ribbebein.

- Ein kappa av eit par centimeter på ribbebeina på baksida frå ryggsøyla og på framsida frå brystbeinet. Ein kunne fjerne tre, fem eller sju ribbebein. Det gav ei meir permanent løysing, seier Bakke.

Kirurgen, overlege Christophersen ved Lærdal sjukehus, tok fleire gonger i veka den lange turen til sanatoriet for å operere. Pasientane grudde seg i dagesvis. Grua la seg som ei klam hand rundt heile bygget og dei som var i det.
1940: Den lyden. Av bein mot metall. Klang, sa det i metallbøtta. Ikkje eitt ribbebein. Men tre, fem eller sju. Hans eigne bein. Delar av hans eigen kropp. Ute av kroppen. Medan han sjølv var i lokalbedøvelse, halden oppe av sjukepleiarar i den rare stolen. Med eit gapande hol i ryggen, eller i brystet.
Sjølv om behandlinga i noktr tilfelle førte til at pasienten overlevde, var plagene ofte store i etterkant.

- Når ein fjernar ribbebein vert vektbelastninga skeiv på ryggsøyla, og mange utvikla ei såkalla S-forma ryggsøyle. I tillegg mista dei lungekapasitet. Når ein så vart eldre og naturleg mista lungekapasitet med alderen, fekk mange aukande luftvegsplager, seier Bakke.

Nøyaktige tal på dødsfall under operasjon og postoperativt er det vanskeleg å få nøyaktig tal på. Men dødsraten var, spesielt i første halvdel av 1900-talet høg.

Gjessing hugsar godt likhuset på tomta, men kan ikkje hugse at dei nokon gong såg liktransport.

- Nei, det såg vi aldri. Eg trur dei av omsyn spesielt til pasientane gjorde dette på ei slik tid av døgnet at ikkje så mange skulle sjå. Det vart gjort skånsamt, seier Gjessing.

Antibiotikaen sitt inntog på 1940-talet vart ein revolusjon i behandlinga av tuberkulose, og dei fleste sanatorium i Norge vart nedlagde på denne tida.

Bygningar ved Lyster sanatorium

Hovudbygningen vart opna 2. november 1902. Sanatoriet hadde ikkje måling innvendig før i åra 1922-1926.

Frå starten av hadde sanatoriet eige vaskeri, ishus, stall og grisehus.

Sanatoriet hadde heilt frå byrjinga elektrisk kraft, fram til 1916 bere frå eige verk, seinare frå Luster kraftlag.

I 1907 vart det oppført ein tjenarbustad like ved oppkøyrsla til bygget.

Same år vart det nord for vaskeriet sett opp ei luftebod og den nordligste liggjehallen.

I 1909-1910 vart den store overlegebustaden bygd. Til då hadde overlegen hatt familiebustad i 3. etasje i sjølve sanatoriet.

I 1912 vart det bygd stabbur på Harastølen, samt koksskur nede ved fjorden.

I 1922 fekk sanatoriet eige bakeri.

I 1935/1936 vart reservelegebustaden bygd.

I 1936 vart det sett opp eit drivhus på 56 kvadratmeter, og i 1942 vart det bygd eit på 82 kvadratmeter. Her vart det primært dyrka tomater og blomar.

I åra 1927-1928 vart det innreia 13 arkrom på loftet for å huse stadig fleire tilsette.

I 1936-1937 vart det gjort ein del ombygging og modernisering i midtfløyen på sanatoriet.

I 1941 vart det innreia tannlegekontor i kjellaretasjen.

I 1948 vart det laga postkontor i kjellaretasjen.

Her kunne vi sett punktum for historia om Lyster sanatorium.
November 2015: Det er som om bygningen kjempar for livet. Det ein gong så majestetiske bygget står med skjelvande bein. Saueskiten ligg som små, svarte perler der kurhallane ein gong låg som skinande rekkjer. Alt for 150 år sidan var det ein som såg føre seg at det skulle ende slik.
Ole Johnson, på folkemunne kalla Gamle Halvegen, levde frå 1827 til 1906 og vart rekna som synsk. Ein gong han var på Harastølen og utførte skogsarbeid, vart han sliten og la seg ned for å kvile. Då fekk han eit syn.

Då han kom ned att til bygda, fortalde han at han hadde sett ein stor bygning som han kalla huldrekyrkja på Harastølen.

- Han fortalde at han såg mange kvitkledde folk gå inn og ut av bygningen, fortel Hovland.

Bygdefolk trudde vel så passeleg på det han fortalde, heilt til dei ein dag i 1896 stod på Døsen-kaien og båten frå byen kom. I land steig den nye soknepresten Anders Halvorsen.

Då sa Halvegen: "Der kjem han som skal halde preik i kyrkja".

- Det stemde det. Halvorsen var prest i Luster i dei åra sanatoriet vart til. Og det var han som tok til med gudstenester der oppe, fortel Hovland.

- Halvegen såg bygget i si stordomstid, men han fortalde også at dårlegare tider skulle komme. Han såg for seg bygget med knuste vindauge, at det var forfalle og at sauer og geiter hoppa inn og ut av bygninga. Halvegen såg det han såg, og når ein ser korleis ting er i dag, så var det ikkje feil, seier Hovland.
November 2015: Medan haustmørket gradvis nappar med seg siste rest av dagslys, sit eg i mellom visne grasstrå på over ein meter i det som ein gong var ein park. Det er ikkje noko kvisting eller blåsing som kan redde denne pasienten. Til det har det kome for langt. Eg kjenner på ein klump i magen. Det er på tide å ta farvel. For godt.
Frå huset sitt i Luster kan Bjørg Hovland nesten sjå bygget på Harastølen. Men bli med opp til sitt barndoms paradis, vil ho ikkje.
- Det er greitt å sjå det på avstand. Då ser det framleis majestetisk ut. Men opp att, det vil eg ikkje. Det gjer for vondt, seier Hovland.(Kjelder: Erling Bjørnetun, Bjørg Hovland, Agnes Lillesvangstu (05.10.21-05.04.16), Tidsskrift for den norske legeforening 01-2002, Lyster Sanatorium av Frithjof Lund-Johansen, Luster lokalhistoriske årbok 2002, Store norske medisinske leksikon, Nasjonalt medisinsk museum, Allkunne og Norsk Helseinformatikk)

# data[].attributes.attachment_link.description
Den raude teglsteinen lyser som blødande sår der murpussen har gitt tapt på det 113 år gamle bygget. Dødsdommen til tross, fascinasjonen for sanatoriet på Harastølen ser ut til å ha evig liv. 80-talet: Eg må ha vore seks-sju år, første gong eg var på Harastølen.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lørdag 31. mai er det Verdens tobakksfrie dag, og sammen med flere kafeer og restauranter i hele landet slår nå Kreftforeningen og Norges astma- og allergiforbund (NAAF) et slag for røykfrie uteserveringer.

ØNSKER RØYKFRIE UTESERVERINGER: Generalsekretær i Kreftforeningen, Anne Lise Ryel, tror at folks holdninger til røyk har endret seg så mye at vi snart vil få røykfrie uteserveringer.
Foto: Victoria Wilden / NRK

I morgen gjemmer blant annet ni Egon-restauranter bort askebegrene, og innfører én dag med røykeforbud også ute. - Vi tror at dette vil bli en suksess, og et konkurransefortrinn for spisesteder, sier Anne Lise Ryel, generalsekretær i Kreftforeningen.
Hun sier at dette særlig gjelder steder som serverer mat på dagtid, der barnefamilier ofte er blant gjestene. Samtidig tror hun at de ansatte vil sette pris på et røykfritt arbeidsmiljø.

- Tobakk er like skadelig utendørs som inne, selv om den forsvinnere fortere ute, sier Ryel.

- Det er dette folk vil

Markeringen sammenfaller med jubileumet for Røykeloven, som fyller 10 år på søndag. Den skapte rabalder da den ble innført, men ti år senere, er det utenkelig for de fleste å fyre opp en sigarett ved bardisken eller kafébordet hvis du sitter inne.
Ryel sier at Kreftforeningen ikke ønsker å utvide dagens røykelov med et forbud mot røyking på uteservering, rett og slett fordi det ikke trengs. - Flertallet i befolkningen røyker ikke, og folk flest ønsker å ha det røykfritt. Når det er noe folk ønsker, trenger man ikke gå omveien med å lage en lov, sier hun.
- Jeg tror at denne utviklingen vil gå fort, og at vi om få år kommer til å se tilbake og synes det er helt utenkelig at folk faktisk røyket på uteserveringer. Akkurat som vi nå mimrer om gamle dager og sier "Tenk at folk faktisk røyket inne på fly!".
Tror du det vil føre til at røykerne lar være å komme til disse uteserveringene?
- Jeg tror det i så fall vil gjelde barer og utesteder på kvelden. Men dette argumentet ble også brukt for ti år siden. Flere var overbevist om at ingen ville komme, og utesteder ville gå konkurs. I stedet har det motsatte skjedd, og det har kommet lite kritikk av loven i etterkant. Jeg tror det samme vil skje nå.

SÅ MØRKT PÅ NY LOV: Se Dagsrevyens innslag fra Olympen i Oslo, få dager før røykeloven trådte i kraft i 2004.

Ryel sier at røykfrie uteserveringer vil gjøre at både gjester og ansatte blir skjermet mot passiv røyking. I tillegg tror hun at også røykerne vil tjene på dette, selv om det ikke er hovedformålet med å fjerne askebegerne.
- De fleste som røyker ønsker å slutte, men synes ofte det er vanskelig. Jo mindre tilgjengelig røyken er, og jo færre plasser det er å røyke, jo lettere blir det å redusere forbruket eller å slutte helt.

- Vi overlever vel dette også

Utenfor restauranten Grisen på Torshov i Oslo står bordene og stolene tett, og med sol fra skyfri himmel er det så fullt at flere står i kø for å få plass.

Jørn Ljosland Larsen er en av de heldige som har fått bord, og ved siden av utepilsen ligger røykpakka. Han røykte fast fram til han fikk lungekollaps for åtte-ni år siden. Nå kaller han seg selv en "beinhard" festrøyker, som må sørge for å ha en reservepakke klar for sikkerhets skyld. Han håper at det forsatt vil være lov å ta seg en røyk til utepilsen.
- Vi må tenke på dem som plages av røyking. Men det er jo fortsatt lovlig å røyke, så vi burde finne en ordning som fungerer for alle, sier Larsen. Hva gjør du hvis det blir et forbud på uteserveringene?
- Da må jeg flytte meg, det er sånn det er. Vi overlevde røykeloven, så vi overlever vel dette også.

Det samme sier Turid Mattson, som sitter ved et av bordene nærmest gata, og som nettopp har fyrt opp en sigar. Hun forteller at hun røyker sigar et par ganger i måneden.

- Jeg synes det er mer plagsomt med eksosen fra bilene som kjører forbi, det er verre enn at en frisk sigar skulle være til plage. Jeg overlever selvfølgelig hvis dette ikke var lov, men jeg ville synes det var trist, sier Mattson.

Flere forbud på rekke og rad

Mens flere uteserveringer har én røykfri dag på lørdag, ber Dyreparken i Kristiansand gjestene om å stumpe røyken helt. Fra og med lørdag 31. mai blir hele parken røykfri, inkludert uteserveringene.

Én måned senere er det skolene som skal bli tobakksfrie. Fra og med 1. juli er det forbudt med både snus og røyk på norske skoler.

De nye og strenge tobakksreglene gjelder både når elevene befinner seg på skolens område og utenfor, for eksempel på skoleveien og i forbindelse med turer og ekskursjoner i skolens regi.

Samtidig må skolens ansatte og besøkende bevege seg ut av skolens område for å bruke tobakk.

Ønsker et forbud

TROR TIDEN ER MODEN: Generalsekretær i Norges astma- og allergiforbundet, Trond Solvang, tror folk er så fornøyde med røykeloven at de vil ønske et forbud på uteserveringer velkommen.
Foto: Victoria Wilden / NRK

Det er en utvikling Norges astma- og allergiforbund ønsker velkommen. Mens Kreftforening mener at bransjen selv vil se at det er lønnsomt med røykfrie uteserveringer, ønsker de et forbud.

- Vi ønsker at røykeloven skal gjelde for uteserveringen også. Folk skal kunne sitte i sola og kose seg, uten å bli plaget av røyk, sier generalsekretær i astma- og allergiforbundet, Trond Solvang.

- Man anslår at 200 000 barn i Norge er plaget eller påvirket av passiv røyking. Antall barn som får astma og allergi øker, så dette må vi ta på alvor. Det er flere grunner til økningen, men det er ubestridt at passiv røyking er en viktig årsak, sier han.

Han sier at han synes det er gammeldags å tillate røyking, når det skader andre.

- Det kan ikke være slik at flere hundre tusen nordmenn blir utestengt fra viktige møteplasser fordi noen røyker. Vi lever i et demokratisk samfunn, og da burde det være et mål at alle kan ferdes på offentlige og sosiale møteplasser, uten å bli begrenset, sier Solvang.
For tre år siden foreslo Arbeiderpartiet i regjering å innføre forbud på uteserveringene. Røykelovens far, Dagfinn Høybråten (Krf), sa at det var å gå for langt.
Solvang tror det var klokt av Høybråten å ikke gå for fort fram.

- Men jeg skulle gjerne likt å vite hva han sier i dag. Nå har røykeloven satt seg, og et stort flertall i samfunnet sier at det er en god lov. Jeg mener tiden er moden for å ta neste steg, uteserveringen, sier han.

Solvang er ikke bekymret for hvor røykerne skal gjøre av seg hvis de heller ikke kan sitte og røyke utendørs på serveringsstedene.

- De kan finne mange andre steder å røyke. På betjente områder der man kan kjøpe mat og drikke, kan det være røykfritt. Det var stor motstand mot røykeloven da den kom, men nå er det en stor glede. Det samme tror jeg vil skje hvis det blir forbudt utendørs.

# data[].attributes.attachment_link.description
Lørdag 31. mai er det Verdens tobakksfrie dag, og sammen med flere kafeer og restauranter i hele landet slår nå Kreftforeningen og Norges astma- og allergiforbund (NAAF) et slag for røykfrie uteserveringer. I morgen gjemmer blant annet ni Egon-restauranter bort askebegrene, og innfører én dag med røykeforbud også ute.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Folkehelseforeningen

Folkehelse i historisk perspektiv

Dette kapitlet beskriver utviklingen i folkehelse i 200-årsperioden fra 1814 til 2014. Første del omhandler 1800-tallet, neste del 1900-tallet og siste del tiden fram til 2014.

Om folkehelse

Fremveksten av en god folkehelse bygger på utvikling på flere områder:

Samfunnsforhold og levekår

Endringer i sykdomspanoramaet og medisinske gjennombrudd

Organisering av et helsevesen og folkehelsetiltak

1800-tallet: Hungersnød, epidemier, oppdagelse av mikrobene og det første sinnsykeasylet

Utviklingen i folkehelse på 1800- og 1900-tallet. Det er ingen skarp grense mellom folkehelse på 1800- og 1900-tallet, men disse periodene har likevel sine særtrekk.

Hovedpunkter

Trange kår, stor folkevekst, fattigdom og dårlig ernæring.

Fra bondesamfunn til industri.

Levealderen er om lag 40 år, spedbarnsdødeligheten er høy.

Infeksjonene dominerer sykdomsbildet.

Et offentlig helsevesen bygges opp.

Sunnhetsloven, en forløper til dagens lov om folkehelse, vedtas i 1860.

Lov om vaksinasjon mot kopper vedtas.

Gaustad sykehus åpner som første asyl i 1855 og markerer starten på en utbygging av behandlingstilbudet til mennesker med psykiske lidelser

Samfunnsforhold og levekår

Da utsendingene møttes på Eidsvoll for å vedta Grunnloven i 1814, stod landets folkevalgte overfor store utfordringer. Det stod ikke bra til i landet. De første folkevalgte kom selv fra det bedrestilte lag, men i lavere lag var det stor fattigdom, og skillet mellom fattig og rik var enormt.

Det var ikke lenge siden vi hadde hatt direkte hungersnød, den siste under den engelske blokaden i 1809-12, hvor "...den fattige sultet, den rike led savn..." beskrevet i diktet om Terje Vigen (Ibsen, 1862).

Levekårene var dårlige og spedbarnsdødeligheten høy. Vi har ikke eksakte tall for hele landet, men fra Asker og Bærum finnes det studier. I 1809 var spedbarnsdødeligheten her 40 prosent av alle levende fødte (Fure, 2005). Ernæringstilstanden var dårlig, likeså hygiene og boligforhold. Verst var det i byene.

Befolkning

Folketallet var litt under 1 million i begynnelsen av 1800, men økte til over det dobbelte i de hundre årene som fulgte, selv om mange valgte å utvandre. Industrialiseringen førte til at folk strømmet til byene for arbeid.

De økonomiske forholdene for landet som helhet bedret seg. Likevel var det grupper som hadde harde kår. Det var perioder med stor arbeidsledighet. Fattigdommen gikk verst ut over arbeidsledige kvinner og barn. De store barnevandringene på Sørlandet er godt dokumentert. Barna måtte vandre lange veier for å ta gjeterjobb om sommeren for å bøte på familienes økonomi. I gruvebyer slik som Røros, måtte selv små barn ned i gruvene som "Vaskarryss".

Smittsomme sykdommer dominerte

En målsetting for våre folkevalgte var at man trengte et folk med bedre helse dersom man skulle få en sterk nasjon og økonomisk utvikling (Moseng, 2003).

Sykdommene fikk navn etter symptomer. Man hadde visse forestillinger om smitte og trodde på såkalte miasmer som dunster fra dårlig grunn. Kampen mot smittsomme sykdommer, særlig kolera, var den viktigste saken.

Vanlige smittsomme sykdommer på 1800-tallet:

Kolera og tyfus. På 1800-tallet var det flere epidemier, verst var koleraen. De siste epidemiene kom i 1840-årene. Ingen epidemier var så omfattende som Svartedauden og andre pestepidemier på 1300-tallet, men dødeligheten var likevel høy. Det ble beskrevet mange tilfeller av "tyfus"; tyfoidfeber.

Lepra herjet spesielt på Vestlandet. Pasientene ble isolert i egne leprasykehus med plass til 1000 pasienter totalt.

Radesyke. På Sørlandet var det stor forekomst av den merkelige radesyken, som man ennå ikke helt har forstått hva var (Lie, 2009). Vi har skjønnlitterære fortellinger om hvordan denne sykdommen herjet (Heivoll, 2012).

Kjønnssykdommer var utbredt, uten at det ble definert nærmere. Først senere skilte man mellom gonoré og syfilis.

Tuberkulose. Mot slutten av 1800-tallet ble tuberkulose den store "dreperen", mens lepra og radesyke gikk tilbake.

Utenom sykdommene som er listet opp ovenfor forekom forskjellige magesykdommer, blodgang (dysenteri) og ustanselige diaréer.

Opptil 10 prosent av alle spedbarn døde. Barnesykdommene var ofte dødelige. Da loven om vaksinasjon mot kopper kom i 1810, fikk man kontroll med "barnekoppene", som var den alvorligste barnesykdommen. Loven ble ikke håndhevet strengt til å begynne med, men da det ble innført påbud om å vise vaksinasjonsattest ved konfirmasjon, giftermål og sesjon, økte vaksinasjonen av barn.

Fattigdom, dårlig ernæring og hygiene førte til mange akutte og kroniske infeksjoner. Offentlige ansatte leger hadde plikt til å berette til sentrale myndigheter om helsetilstanden i sine distrikter. De første Medicinalberetningene begynte likevel ofte med at "Sunnhetstilstanden i vårt distrikt må sies å være tålelig god, bedre enn året før". I dag vil vi si at det stod ytterst dårlig til.

Først mot slutten av 1800-tallet ble mikrobene oppdaget, og det åpnet for forebyggende tiltak. Det hadde tidligere vært uenighet blant leger om hva som skyldtes "smitte" og hva som hadde andre årsaker. Begrepene om smitte var uklare, men under koleraepidemiene forstod man at det handlet om smitte eller overføring mellom mennesker.

Et stort norsk bidrag til læren om bakteriene var G. Armauer Hansens (1841-1912) oppdagelse av leprabasillen. Han viste en klar sammenheng mellom sykehusinnleggelse av smittefarlige pasienter og nedgang i antall nye tilfeller. Armauer Hansen var vår første overlege for den spedalske sykdom, som også ble kalt "Hansens sygdom" (Irgens,1980; Irgens 1984).

På grunn av den høye barnedødeligheten var forventet levealder litt over 40 år i første halvdel av 1800-tallet.

Bedre forhold i Norge enn i naboland

Det finnes ikke så mange internasjonale sammenlikninger fra 1800-tallet, men Eilert Sundt (1817-1895) har gjort noen beregninger. Han fant at den gjennomsnittlige levealderen i Norge rundt 1855 var høyere enn i Sverige, Danmark og England. Om et kart der land som har lengst levealder er tegnet lysere enn de andre, skriver han:

...på et sådant kart skulle vort land tage sig godt ud. Man betragte engang Norge på et almindeligt kart over vor verdens-del! Er det ikke som Europas høie pande, der freidigt skuer ud mot nord-havet? Og denne pande skulde rimeligvis blive det lyseste parti i det hele billede... (Sundt, 1855).

Helsevesen og folkehelsetiltak på 1800-tallet

Før mikrobene ble oppdaget kunne legene i praksis tilby svært lite behandling av smittsomme sykdommer. Kvakksalvere og legkvinner drev utstrakt virksomhet, og noen arbeidet på en god måte. "Mor Sæther" (Anne Sæther) virket i Kristiania. Henrik Wergeland skrev et dikt til henne da han lå på det siste:

" Beholder Maanen, Poeter!
Dens Væsen er mig for flaut.
Min Maane er gamle Moer Sæther
i hendes snehvide Skaut"

Sinnssykehus eller "dollhus" (dårekister) var rene oppbevaringsanstalter for en rekke av samfunnets verst stilte; fattige, forbrytere og psykisk syke. De var ikke under medisinsk tilsyn, og sinnssykehusene var kun egnet til å skjerme resten av samfunnet mot mennesker man ikke ville vite av. Pasientene ble også satt til hardt tvangsarbeid i såkalte tukthus eller sendt på "legd" på forskjellige gårder.

Legen Fredrik Holst (1791-1871) kan regnes som en forløper for et reformarbeid på psykiatriområdet. Han var statsfysikus i Oslo, og hadde overoppsyn med noen av institusjonene. Holst hadde sett at det var bygd spesielle asyler for de "sinnssvake" i andre land, og at medisinsk tilsyn gjorde det mulig å helbrede noen av pasientene. På grunn av økonomiske begrensninger gikk det imidlertid over 20 år før noe skjedde.

Legen Herman Wedel Major (1814-1854) fikk i oppdrag å sette seg inn i forholdene for de sinnssyke. Hans "Indberetning om Sindsygeforholdende i Norge" i 1846 gav opptakten til Sinnsykeloven av 1848. Det første statlige asylet, Gaustad, ble bygget i 1855. Major regnes som Norges første psykiater og grunnleggeren av norsk psykiatri. (Kringlen, 2007)

Noen milepæler i folkehelsearbeidet på 1800-tallet

Offentlige leger skulle skaffe seg løpende oversikt over sykdomstilstanden. Fra 1827 fikk vi offentlige leger over hele landet (Irgens & Bjerkedal, 1976).

Opprettelse av provisoriske sunnhetskommisjoner, og fra 1854 faste kommisjoner i distrikter med lepra.

Sunnhetsloven i 1860 fastsatte at det skulle opprettes sunnhetskommisjoner over hele landet (Larsen, 2010). I lovteksten lød det: "Commissionen skal have sin Opmærksomhed henvendt paa hva der kan tjene til Sundhetstilstandens Fremme og Fjernelse af de Omstændigheter, som især befordre Udvikling af Sygelighed og Utbredelse af Sygdom" (Schjønsby, 2001). I veiledningene som fulgte var det utpenslet en lang rekke oppgaver som gjaldt miljø, vann, næringsmiddelkontroll, sanitærkontroll renovasjon, husdyrhold, etc. (Schiøtz, 2010).

Da man ved århundreskiftet forstod mer av mikrobenes vesen og smitteveier, kom det lovpålegg om smitteisolasjon, slik som for eksempel ved lepra i 1877 og tuberkulose i 1900. Slik isolasjon skulle hindre videre smittespredning.

Loven av 1810 som påbød koppevaksinasjon var det første offentlige vaksinetilbudet.

Sinnssykeloven av 1848 var det første steget mot å få psykisk helse under medisinsk ansvar (Kringlen, 2007).

1900-tallet: Fra infeksjonsbekjempelse til hjerte- og karsykdommer

Hovedpunkter

Mindre fattigdom, bedre hygiene og bedre ernæring

Vaksinasjoner og økte behandlingsmuligheter med antibiotika

Røyking øker etter 1945

Kroniske sykdommer, spesielt hjerte- og karsykdommer overtar for infeksjonssykdommene

Rusproblemer og avhengighet rammer mange

Hiv-viruset oppdages i 1981

Sykehusutbygging og voksende omsorgssektor

Helsestasjoner og skolehelsetjeneste bygges ut

Nedbygging av institusjoner i psykisk helsevern

Kommunehelsetjenesteloven innføres

Kunnskapsutvikling

Bedre levekår - bedre helse

Levekårene i hele landet bedret seg langsomt i løpet av 1900-tallet. Fra å være et fattig land, ble vi i løpet av 100 år en velstående og rik nasjon . Selv om landet ble satt litt tilbake under andre verdenskrig 1940-1945, var landet i jevn vekst. Fra 1975 var landet selvforsynt med petroleumsprodukter og Norge gikk inn i "oljeæraen".

Befolkning

Folketallet var i overkant av 2,2 millioner i begynnelsen av 1900, men økte til om lag 4,5 millioner i løpet av 1900-tallet.

I 1900 bodde 15 prosent av landets befolkning i Oslo og Akershus. Andelen personer tilknyttet jordbruk, skogbruk og fiske gikk ned, mens andelen tilknyttet industrien økte.

De økonomiske forholdene for landet som helhet bedret seg, og velferdsstaten utviklet seg.

Hygieneperioden: færre infeksjoner, nye oppdagelser

Folkehelsen fikk et stort løft på 1900-tallet. Dette skyldtes bedre hygiene og levekår i tillegg til medisinske landevinninger.

Begynnelsen av 1900-tallet blir kalt hygieneperioden, der "lys, frisk luft og renslighet" var viktig, se figur 1.

Vask hendene før du spisr. Historisk plakat om hygiene. Tegning av Dagfinn Werenskiold. Utgitt av Folkehelseforeningen..

Figur 1. Hygieneplakaten fra Hustavler for mor og barn, 1924. Dette er illustrasjoner utgitt av Folkehelseforeningen, tegnet av Dagfin Werenskiold (Kunsten i Folkehelsens tjeneste)

Kosthold og ernæring

Ernæringssituasjonen bedret seg etter hvert som fattigdommen avtok utover 1900-tallet.

Etter de økonomiske nedgangstidene i 1920-åra, forverret ernæringssituasjonen seg imidlertid på ny. Karl Evang (1902-1981), senere medisinaldirektør (helsedirektør), fikk utført flere kostholdsundersøkelser i "fattige familier" i perioden 1933-1939. Ernæring ble en viktig del av sosialpolitikken (Nordby, 2009).

Spanskesyken rammet hardt

Tidlig i hundreåret rammet spanskesyken hardt. Dette var en influensapandemi som oppstod rundt 1918, og som tok mange liv, spesielt unge mennesker som manglet immunitet mot det nye influensaviruset.

Stadig bedring i folkehelsen

Folkehelsen ble gradvis bedre utover på 1900-tallet, til tross for andre verdenskrig 1940-1945. Spesielt sank antallet infeksjoner betydelig. Et eksempel er tuberkulose, se figur 2. Dødeligheten av tuberkulose var svært høy omkring år 1900, men sank deretter jevnt de neste 50 årene. Mesteparten av nedgangen kom før vi fikk vaksine og medikamentell behandling, og skyldtes i hovedsak bedret levestandard, boforhold, ernæring og hygiene. Figur 2 viser at dødeligheten blant jentene var større enn blant guttene, men forskjellen avtok og var borte etter 1945.

Diagram viser hvordan dødeligheten av tuberkulose falt, gutter og jenter, 1875 - 1960.. FHI

Figur 2. Dødelighet av tuberkulose, jenter og gutter 15-19 år i perioden 1875 til 1960. Kilde: Statistisk Sentralbyrå, Dødeligheten og dens årsaker i Norge 1856-1955, Oslo 1961. Klikk på figuren for større versjon. Figur 2 - Folkehelse i Norge 1814-2014 (ppt)
Vaksiner utryddet barnesykdommene

I løpet av 1900-tallet kom en rekke vaksiner. Fra 1942 ble difterivaksinen tilgjengelig, og virkningen var umiddelbar. Difteri var en vanlig barnesykdom, og i 1940-43 var det en større epidemi. Et annet eksempel er poliomyelitt. Den siste store epidemien kom i 1951, da ble det registrert 2100 tilfeller (Flugsrud, 2006). Høsten 1956 startet poliovaksinasjonen i Norge.

Etter hvert kom det flere nye vaksiner, spesielt til barn, og barnevaksinasjonsprogrammet vokste. Snart var alle de mest fryktede barnesykdommene nesten utryddet. De viktigste var polio og difteri, men også meslinger og kikhoste kunne være dødelige. Vaksine mot røde hunder (rubella) ble innført i barnevaksinasjonsprogrammet i 1978. Røde hunder er farlig for fosteret dersom mor rammes under svangerskapet.

Medisinsk gjennombrudd: Antibiotika

Det første antibiotikumet, penicillin, kom i 1940- årene og ble særlig benyttet i behandlingen av barneinfeksjoner. Deretter fulgte en serie lignende medikamenter til ulike typer infeksjonsbehandling.

Hiv/aids

Aids dukket opp som en tidligere ukjent sykdom tidlig på 1980-tallet. Norge var tidlig ute med forebyggende arbeid i høyrisikogruppene, blant annet med opprettelse av helseutvalget for homofile som drev et utstrakt informasjonsarbeid. Hiv-viruset ble påvist og hiv-testen tilgjengelig rundt 1985. Hiv kan i dag behandles med legemidler som bekjemper infeksjonen, men uten at viruset blir helt fjernet fra kroppen.

Vitaminene ble oppdaget

De fleste livsviktige vitaminene ble oppdaget i løpet av 1920-årene, og tran ble anbefalt som kosttilskudd for D-vitamin. Tidligere hadde rakitt (D-vitaminmangel; engelsk syke) forekommet hos barn. Engelsk syke fikk navn etter barnearbeiderne i engelske kullgruver, som i mangel av sollys utviklet D-vitaminmangel. I statistiske årbøker fra om lag 1900 oppgis engelsk syke som årsak til 0,8-0,5 prosent av dødsfallene.

Fra tuberkulose til hjerteinfarkt

Samtidig som tuberkulosen gikk tilbake, økte forekomsten og dødeligheten av kroniske sykdommer, spesielt hjerte- og karsykdommer. Dette blir ofte kalt den epidemiologiske overgang.

Tobakksbruk er en av de viktigste årsakene til både hjerte- og karsykdommer og flere kreftsykdommer. Tobakksforbruket i Norge var meget lavt under krigsårene 1940-1945 på grunn av streng rasjonering, men da tobakksalget ble frigitt etter krigen, økte forbruket betydelig. Se også kapittel Røyking og snusbruk i Noreg - Folkehelserapporten 2014.

Psykiatri - nye muligheter

Den storstilte asylbyggingen fortsatte på 1900-tallet. Behandlingstilbudet var fortsatt sparsomt, men forskjellige opiater og barbiturater ble brukt for å roe de mest urolige og utagerende pasientene. I tillegg til dette var også arbeidsterapi et stort satsingsområde. Hensikten var å finne en beskjeftigelse, og mest vanlig var håndverksarbeid, gårdsdrift og hagebruk. Flere av de største institusjonene, for eksempel Valen og Dikemark, ble storstilte gårdsbruk med stor produksjon. De mest urolige pasientene forble likevel innesperret, selv om det ble forbudt med bruk av tvangstrøyer og lignende tiltak.

Rundt midten av hundreåret ble det lansert såkalte eksperimentelle behandlingsmåter, for eksempel elektrosjokk (eller elektrokonvulsiv) behandling som til å begynne med ble gitt uten noen form for narkose. Lobotomier (et spesielt kirurgisk inngrep i hjernen) ble også benyttet som behandlingsmetode. Selv om metoden roet ned urolige pasienter, ble personlighetene radikalt endret. De pasientene som ble utsatt for dette, har senere fått store erstatninger.

Nye medikamenter for alvorlige psykoser kom mot slutten av hundreåret. Dette ga nye muligheter for behandling utenfor institusjonene, som etter hvert er blitt redusert i størrelse.

Over 1000 barn døde unødvendig i krybbedød

Spedbarnsdødeligheten gikk jevnt nedover på 1900-tallet, men omkring 1970-1980 økte den igjen. Det skyldtes en økning i plutselig spedbarnsdød eller krybbedød. Krybbedød var kjent fra tidligere, men økningen var dramatisk.

De første internasjonale publikasjonene om en mulig sammenheng mellom krybbedød og mageleie kom så tidlig som i 1970, men endringer i praksis kom først på slutten av 1980- og begynnelsen av 1990-tallet (Gilbert, 2005). Da norske foreldre ble oppfordret til å legge barna på ryggen, snudde utviklingen i løpet av kort tid, se figur 3. Det er antatt at mer enn 1000 barn døde unødvendig i løpet av perioden (Irgens, 1995; Irgens, personlig meddelelse).

Antall tilfeller av krybbedød 1967-1991. Datakilde: MFR.. FHI

Figur 3. Plutselig uventet spedbarnsdød, utvikling i perioden 1967 til 1991. Kilde: Irgens, 1995) Trykk på figur for større versjon. Figur 3 - Folkehelse i Norge 1814-2014
Hjerte- og karsykdommer overtar mot slutten av 1900-tallet

Mot slutten av 1900-tallet er sykdomspanoramaet preget av kroniske sykdommer. Hjerte- og karsykdommene dominerer. På grunn av økt levealder er det også flere som lever lenge med kroniske sykdommer.

Ved årtusenskiftet har nye behandlingsmuligheter og forebygging gjort at dødeligheten av hjerte- og karsykdommer har gått ned, men disse sykdommene er fortsatt en av våre største folkehelseutfordringer.

Livsstilssykdommer ble et nytt begrep i andre halvdel av 1900-tallet, og spesielt røyking og kolesteroløkende fett kom i søkelyset som risikofaktorer for hjerte- og karsykdommer.

Spedbarnsdødeligheten blant de laveste i vår del av verden

Spedbarnsdødelighet er regnet som en god indikator på folkehelse. Rundt år 1900 var spedbarnsdødeligheten høyere i Norge enn i mange andre land i Europa.

Utviklingen av velferdsstaten utover på 1900-tallet har medvirket til at spedbarnsdødeligheten nå er blant de laveste i vår del av verden - under 0,3 prosent.

Dette kan tilskrives flere årsaker: Bedre ernæring og levekår, bedre utdanning og økonomi, bedre behandlingstilbud og i noen grad også forebyggende helsearbeid, spesielt vaksinasjonstilbudet gjennom helsestasjonene. Alle barn får tilbud om gratis vaksiner, og tilbudet er frivillig. Dekningsgraden for de fleste vaksinene er svært høy.

Helsevesen og folkehelsetiltak på 1900-tallet

Distriktsleger og helseråd

Utover på 1900-tallet kom det flere distriktsleger, og sunnhetskommisjonene ble erstattet med helseråd i alle kommuner. Distriktslegen var leder for helserådene. Distriktslegeordningen fortsatte helt til 1982. Da fikk kommunene større ansvar for helsearbeidet (Schiøtz, 2002).

Helsekontroller for mor og barn

Den nye kunnskapen om kostholdets betydning for helsen førte til at det ble satt i gang forskjellige helsekontroller, først og fremst av mor og barn, men også av skolebarn. Foregangsmann var Carl Schiøtz (1877-1938). Han var overlege for Oslo skolelegevesen fra 1918 til 1932, og senere professor i hygiene ved Universitetet i Oslo.

Schiøtz var opptatt av hvordan det offentlige kunne fremme skolebarns helse med riktig ernæring, blant annet ved å innføre et skolemåltid for alle. For å holde øye med utviklingen ble alle skolebarn veid og målt regelmessig (Alsvik, 1991).

De Castbergske barnelover som kom i 1915, skulle sikre barn bedre oppvekstforhold.

Helsearbeidet for mor og barn ble forsterket med helsestasjoner for mor og barn, det skjedde spesielt etter initiativ av Katti Anker Møller (1886-1945). Helsestasjonene gav også råd om barnebegrensning (Seip, 1994).

Det var stor forskjell på barnedødeligheten mellom barn av ugifte og gifte mødre, sannsynligvis på grunn av dårlige økonomiske forhold og underernæring, se figur 4.

Spedbarnsdødelighet, barn av gifte og ugifte mødre 1901 - 1961.. FHI

Figur 4. Spedbarnsdødelighet. Figuren viser forskjell i dødeligheten hos barn av gifte og ugifte mødre. Kilde: Statistisk Sentralbyrå: Dødeligheten og dens årsaker i Norge 1856-1955. Oslo 1961. Figur 4 - Folkehelse i Norge 1814-2014
Kamp mot tuberkulose

Tuberkuloseundersøkelser ble startet for å oppspore smittekilder og stoppe smittespredning. Statens skjermbildekontroll kom i drift fra 1943. Med spesialinnredete busser og båter med røntgenutstyr besøkte skjermbildeundersøkelsene hver minste krok av landet med regelmessige mellomrom. Undersøkelsene ble opprettholdt frem til 1970-årene.

Etter hvert som tuberkulosen gikk tilbake, skiftet Skjermbildekontrollen navn til Statens helseundersøkelser og rettet seg mot hjerte- og karsykdommer i stedet (Bjartveit, 1997). På lignende vis skiftet også de frivillige organisasjonene arbeidsområde.

Flere organisasjoner engasjerte seg i arbeidet for bedre folkehelse. Folkehelseforeningen ble stiftet i 1920-årene og arbeidet for helseopplysning, særlig til mor og barn gjennom sitt tidsskrift.

I kampen mot tuberkulose deltok blant annet Norske Kvinners Sanitetsforening, som ble stiftet allerede i 1896, og ikke minst Nasjonalforeningen mot tuberkulosen, som drev utstrakt opplysningsvirksomhet og stod bak flere tuberkulosesykehus.

Omsorg for funksjonshemmede barn

Omsorgen for psykisk funksjonshemmede barn er et mørkt kapittel i vår historie. Ofte ble barna sendt fra institusjon til institusjon. Fjermeros kaller dem pleiehjemsnomader (Fjermeros, 2009). Fra 1960-tallet ble de sendt til de store sentralinstitusjonene som da ble bygget opp, blant annet Trastad-hjemmet og Emma Hiorths pleie- og omsorgshjem.

HVPU-reformen (Helsevernet for psykisk utviklingshemmede) i 1991 hadde som mål å skape gode forhold for barn og voksne med psykisk utviklingshemming. Formålet med reformen var at psykisk utviklingshemmede skulle få et normalt liv i hjemkommunen. De skulle slippe å bli tvangsflyttet til de store institusjonene langt hjemmefra. Kommunene fikk ansvar for å finne boliger og omsorgstilbud.

Nytt årtusen: God folkehelse, men ikke for alle

Hovedpunkter

Velferdsstaten bygges videre

Forventet levealder øker til rundt 80 år

Det er fortsatt sosiale forskjeller i helse

Globalisering øker kravene til smittevernberedskap

Befolkningen stiller større krav til helsegoder og behandling

Opptrappingsplanen for psykisk helse (1999-2008) - åpenhet og helhet

Lov om etablering og gjennomføring av psykisk helsevern (psykisk helsevernloven) trer i kraft, 2001

Endring i røykeloven fra 2004 - forbud mot å røyke på alle offentlige steder

Lov om folkehelse i 2012; kommunen får større ansvar

Stortingsmelding om folkehelse i 2013

Samfunnsforhold og levekår

Norge har i perioden 1990-2014 hatt en sterk velstandsvekst. Dette skyldes ikke minst at vi gjennom siste halvdel av 1900-tallet har blitt en rik oljenasjon. Ungdomsskole for alle ble gradvis innført i 1960 årene, og alle har i dag rett til videregående skole. Sysselsettingen er høy, også blant kvinner. Barnehager er bygd ut over hele landet.

Norge lå på første plass ifølge FNs levekårsindeks (Human Development Index-HDI) for 2013. HDI er et mål på et lands samfunnsutvikling ved å kombinere informasjon om forventet levealder, oppnådd utdanning og inntekt (FN-rapport, 2013).

Samtidig har vi fått nye utfordringer. God økonomi gjør det mulig å kjøpe tobakk, ferdigmat, søte drikker og mat som de færreste hadde tilgang til eller råd til å kjøpe før 1950. Mange har fått stillesittende arbeid, bil og mindre krevende husarbeid. Den fysiske aktiviteten går ned. Elektronikk, PCer, sosiale medier og internett tar større plass i hverdagen og byr på nye utfordringer når det gjelder søvn, stillesitting og mobbing på nett. Tilgangen til rusmidler i samfunnet øker. Disse "nye levekårene" gir nye utfordringer for folkehelsen.

Befolkning

Folketallet i Norge var ved årtusenskiftet i underkant av 4,5 millioner og i løpet av 2012 passerte vi 5 millioner innbyggere (Brunborg, 2012).

Den årlige befolkningsveksten i Norge har de siste årene vært på litt over 1 prosent. Omtrent en tredjedel skyldes fødselsoverskudd, mens resten skyldes netto innvandring.

Innvandringen til Norge har økt kraftig de siste tiårene. I dag utgjør innvandrere og deres etterkommere rundt 14 prosent av befolkningen. Denne andelen vil øke sterkt i årene fremover (Brunborg & Tønnesen, 2013).

Det er anslått at andelen personer over 80 år i Norge vil øke fra 2020 (Tønnesen, 2014). Se også kapittel Befolkningen i Norge - Folkehelserapporten 2014.

Kroniske sykdommer dominerer

Sykdomspanoramaet var ved inngangen til det 21. århundret preget av ikke-smittsomme sykdommer som hjerte- og karsykdommer, kreft, KOLS og diabetes. Teknologiske framskritt og utvikling innen medisinsk behandling har siden 1970-årene hatt stor betydning for overlevelse av enkeltsykdommer, spesielt hjerte- og karsykdommer.

Hjertekirurgisk behandling med bypass-operasjon og senere mekanisk utblokking av kransarterier og "proppløsende" legemidler er for eksempel blitt vanlig behandling ved akutt hjerteinfarkt. Nye medikamenter til behandling av kreft og andre sykdommer er også under stadig utvikling.

Nedsatt funksjonsevne og kroniske sykdommer som kreft, demenssykdommer og smertelidelser øker sterkt med alderen - særlig blant de aller eldste. Sykdommer som tidligere innebar tidlig død, for eksempel hjerte- og karsykdommer og kreft blir dermed kroniske sykdommer som folk lever med. Eldre har også ofte flere sykdommer samtidig, som sammen påvirker funksjonsevne, livskvalitet og psykisk helse.

Sykdomsbyrdeprosjektet Global Burden of Disease (GBD) viser at to av tre tapte leveår i Norge er forårsaket av kreftsykdommer eller hjerte-kar lidelser. Iskemisk hjertesykdom (tette blodårer i hjertet), hjerneslag, lungekreft, tykktarmskreft og KOLS er de fem største årsakene til tapte leveår (IHME, 2013). Sentrale risikofaktorer for disse sykdomsgruppene har sammenheng med endringer i levevaner, for eksempel kosthold, røyking, alkoholforbruk og fysisk aktivitet.

GBD viser også at psykiske lidelser, smertetilstander og lårhalsbrudd bidrar til tapt helse. De fem ledende årsakene til år levd med helsetap i Norge er korsryggsmerter, alvorlig depresjon, angstlidelser, nakkesmerter og fallulykker med påfølgende bruddskader (IHME, 2013).

Sosiale helseforskjeller

Selv om den norske befolkningens helse generelt er god, og alle grupper i det sosioøkonomiske hierarkiet har fått bedre helse de siste tiårene, er det gruppene øverst på den sosiale rangstigen som har hatt den beste utviklingen. På tross av at levestandarden i befolkningen har økt, er det fortsatt forskjeller mellom utdanningsgruppene. De med best utdanning og økonomi har best helse.

Temaet sosial ulikhet i helse kom for alvor på den helsepolitiske dagsordenen med Stortingsmeldingen "Resept for et sunnere Norge" som ble lansert i januar 2003 (St.meld. nr. 16 (2003-2003). I februar 2007 la Helse- og omsorgsdepartementet fram "Nasjonal strategi for å utjevne sosiale helseforskjeller", en stortingsmelding som gav klare føringer for arbeidet med å redusere sosiale helseforskjeller - "....å redusere de sosiale helseforskjellene uten at noen grupper får dårligere helse...." (St. meld nr. 20 (2006-2007).

Færre innvandrere enn norskfødte oppgir å ha god eller svært god helse (67 prosent mot 86 prosent). I tillegg har kroniske infeksjonssykdommer (for eksempel tuberkulose, hiv og hepatitt B), diabetes, stoffskiftesykdommer, angina pectoris (hjertekrampe), leddgikt, benskjørhet, overvekt og fedme høyere forekomst i noen innvandrergrupper enn i den norskfødte befolkningen. Forekomsten av psykiske plager og lidelser er også høyere blant innvandrere (Abebe, 2010). Kunnskapen om helsen og bruk ave helsetjenester i innvandrerbefolkningen er fragmentert og mangelfull.

Mot et desentralisert psykisk helsevern

Opptrappingsplanen for psykisk helse (1999-2008) som ble vedtatt av Stortinget var en satsing med mål om en kvalitativ og kvantitativ bedre tjeneste for mennesker med psykiske lidelser. Verdigrunnlaget til planen var basert på et tjenestetilbud som skulle fremme uavhengighet, selvstendighet og evne til å mestre eget liv. Utbygging av kommunalt psykisk helsearbeid, ambulante team, tilpassede boliger og DPS, kampanjer for åpenhet og mot stigmatisering av psykiske lidelser var sentrale mål i planen.

Samtidig med Opptrappingsplanen for psykisk helse, ble det også gjennomført en del andre relevante juridiske og administrative endringer. Foretaksreformen bidro til en organisatorisk tilnærming mellom spesialisthelsetjenesten for somatiske lidelser og psykiske lidelser. Rusreformen i 2004 innebar at staten ved de regionale helseforetakene overtok ansvaret for spesialiserte behandlingstiltak for mennesker med rusmiddelavhengighet (NOU 2011:9).

Folkehelsetiltak ved inngangen til nytt årtusen

Røykeloven (lov om vern mot tobakksskader) trådte opprinnelig i kraft i 1975. Formålet var å begrense helseskader ved bruk av tobakk, og det ble blant annet innført forbud mot tobakksreklame, aldersgrense ved kjøp av tobakk og påbud om merking av tobakksprodukter med advarsel om helsefare. Loven har senere gjennomgått flere revisjoner, og en viktig endring ble innført fra 1. juni 2004 da de ble forbudt å røyke på alle offentlige steder, blant annet på serveringssteder. Røykeloven har hatt stor betydning for den nedgangen vi ser i befolkningens røykevaner på 2000-tallet (SIRUS, 2009).

Ny lov om folkehelsearbeid (folkehelseloven) trådte i kraft i 2012. Formålet med loven er blant annet å bidra til en samfunnsutvikling som fremmer folkehelse og jevner ut sosiale helseforskjeller.

Gjennom folkehelseloven har landets kommuner og fylkeskommuner fått ansvar for å ha oversikt over helsetilstanden og faktorer som påvirker helsen. Oversikten skal legges til grunn for det langsiktige folkehelsearbeidet i kommunen. Som et ledd i dette arbeidet publiserer Folkehelseinstituttet årlige folkehelseprofiler - en unik rapport for hver enkelt kommune og hvert fylke.

En stortingsmelding om folkehelse ble lagt fram våren 2013 (St. meld. nr. 34 (2012-2013). Den har 3 hovedmål for folkehelsearbeidet:

Norge skal være et av de tre landene i verden som har høyest levealder.

Befolkningen skal oppleve flere leveår med god helse og trivsel og reduserte sosiale helseforskjeller.

Et samfunn som fremmer helse i hele befolkningen.

Folkehelsemeldingen vektlegger behovet for å forebygge sykdom og å fremme helse i alle sektorer i samfunnet - "Health in All Policy".

Norge i det internasjonale bildet

Norge hadde i perioden 1850 til ut på 1880-tallet den høyeste registrerte levealderen for menn og kvinner i verden. Det samme var tilfellet i perioden fra 1947-1955 for menn og 1945-1970 for kvinner. Senere har levealderen steget mindre i Norge enn i andre land. I 2013 var forventet levealder i Norge 81,4 år (begge kjønn samlet). Dette plasserte Norge på en 13. plass, bak ledende Sveits og andre land det er naturlig å sammenligne oss med, blant annet Sverige og Island. Les mer i kapittel Levealderen i Norge - Folkehelserapporten 2014

Resultater fra det globale sykdomsbyrdeprosjektet (GBD) i 2010 viser at Norge i stor grad har de samme helseproblemene som andre land. De ikke smittsomme sykdommene dominerer, og utgjør en felles global folkehelseutfordring (Lim, 2012; Lozano, 2012; Murray, 2012; Salomon, 2012; Vos, 2012).

Et friskere folk - men med nye utfordringer

Da utsendingene møttes på Eidsvoll for å vedta den norske Grunnloven i 1814, stod landets folkevalgte overfor store utfordringer. Levekårene var dårlige og spedbarnsdødeligheten høy.

Et av målene for våre folkevalgte var at folkehelsen måtte bedres dersom man skulle bygge en sterk nasjon.

Arbeidet for å bedre befolkningens helse har derfor vært sentral i utviklingen av den norske velferdsstaten. Lover og regler, universelle velferdsordninger, ernæring og hygiene, utdanning og kunnskapsutvikling har hatt stor betydning i denne utviklingen. I tillegg har en offentlig helsetjeneste av god kvalitet vært viktig for å oppnå god helse. I et historisk lys er det likevel endringer knyttet til samfunnsforhold og velferd som har hatt størst betydning for folkehelsen. Det er først og fremst forholdene utenfor helsetjenesten som skaper folkehelse.

Målet om et friskere folk er oppnådd, men ved inngangen til det 21. århundret har vi nye utfordringer med sykdommer som i mange tilfeller er knyttet til globalisering, livsstil og levevaner, som igjen har sammenheng med de sosioøkonomiske, kulturelle og miljømessige betingelsene i samfunnet.

Referanser

Abebe, P.S. Public health challenges of immigrant in Norway: a research review. NAKMI report 2/2010.

Alsvik O. 'Friskere, sterkere, større, renere'. Om Carl Schiøtz og helsearbeidet for norske skolebarn. Historisk institutt, Universitetet i Oslo 1991.

Bjartveit K. Statens helseundersøkelser. Fra tuberkulosekamp til mangesidig epidemiologisk virksomhet. Norsk Epidemiologi 1997; 7 (2): 157-174.

Bore R R. "... en ganske betydelig økonomisk Udvikling i Tidsrummet 1891-1900". Publisert: 28. juli 2006.

Brunborg G, Vi blir 5 millioner innbyggere 19. mars 2012. SSB, 2012.

Fjermeros H. Åndssvak! Universitetsforlaget 2009.

Flugsrud LB. 50 år med poliovaksine i Norge. Tidsskr Nor Lægeforen 2006; 126: 3251.

Fure E. Spedbarnsdødeligheten i Asker og Bærum på 1700- og 1800 tallet. Tidsskr Nor Lægeforen 2005; 125: 3468-71.

Gilbert R, Salanti G, Harden M and See S. Infant sleeping position and the sudden infant death syndrome: systematic review of recommendations from 1940 to 2002. International Journal of Epidemiology 2005; 34: 884-7.

Gode helseregistre - bedre helse. Strategi for modernisering og samordning av helseregistre og medisinske kvalitetsregistre 2010-2020. ISBN 978-82-8082-379-3.

Heivoll G. Kongens hjerte, Tiden 2012.

Ibsen H. Terje Vigen, 1862.

Institute of Health Metrics and Evaluation. The Global Burden of Disease: Generating Evidence, Guiding Policy - Euroepan Union and European Free Trade Association Regional Edition. Seattle, WA: IHME; 2013.

Irgens LM,Bjerkedal T. Utvikling av informasjonssystemer i helsesektoren og bruken av disse i det forebyggende helsearbeid. Tidsskr Nor Lægeforen 1976;96:295-300.

Irgens LM. Leprosy in Norway. An Epidemiological Study Based on a National Patient Registry. Lepr Rev 1980 ; 51 Suppl.1:1-130.

Irgens LM. The Discovery of Mycobacterium Leprae. A Medical Achievement in the Light of Evolving Scientific Methods. Am J Dermatopathol 1984;6:337-343.

Irgens LM, Markestad T, Baste V, Schreuder P, Skjærven R, Øyen N. Sleeping position and SIDS in Norway 1967-1991. Arch Dis Child 1995;72:478-82.

Kringlen E, Norsk psykiatri gjennom tidene. N W DAMM & Søn AS, Oslo 2007.

Larsen Ø. Sunnhetsloven - mer enn en helselov. Michael; 7;2010: Supplement 8, 11-49.

Lie A. Radesykens tilblivelse. Historien om en sykdom. Det medisinske fakultet, Universitetet i Oslo, 2008. Dr.grads avhandling.

Lim SS, Vos T, Flaxman AD, Danaei G, Shibuya K, Adair-Rohani H, et al. A comparative risk assessment of burden of disease and injury attributable to 67 risk factors and risk factor clusters in 21 regions, 1990-2010: a systematic analysis for the Global Burden of Disease Study 2010. Lancet. 2012; 380: 2224-60.

Lozano R, Naghavi M, Foreman K, Lim S, Shibuya K, Aboyans V, et al. Global and regional mortality from 235 causes of death for 20 age groups in 1990 and 2010: a systematic analysis for the Global Burden of Disease Study 2010. Lancet. 2012;380: 2095-2128.

Moseng OG. Ansvaret for undersåttenes helse (1603-1850). Universitetsforlaget 2003.

Murray CJL, Vos T, Lozano R, Naghavi M, Flaxman AD, Michaud C, et al. Disability-adjusted life years (DALYs) for 291 diseases and injuries in 21 regions, 1990-2010: a systematic analysis for the Global Burden of Disease Study 2010. Lancet. 2012; 380: 2197-2223.

Nordby T. Helsedirektør Evangs planer for velferdsstaten. Michael 2009;6:331-7.

NOU 2011:9 Økt selvbestemmelse og rettssikkerhet. Balansegangen mellom selvbestemmelse og omsorgsansvar i psykisk helsevern. Utredning fra utvalg oppnevnt ved kongelig resolusjon 28. mai 2010. Avgitt av Helse- og omsorgsdepartementet 17. juni 2011.

Salomon JA, Wang HD, Freeman MK, Vos T, Flaxman AD, Lopez AD, et al. Healthy life expectancy for 187 countries, 1990-2010: a systematic analysis for the Global Burden Disease Study 2010. Lancet. 2012; 380: 2144-62.

Schiøtz A. Folkets helse - landets styrke. Universitetsforlaget 2003.

Schiøtz A. Hvordan gikk det med Sunnhetsloven av 1860? Michael 2010; 7: 332-44.

Schjønsby HP. Innføring av sunnhetsloven i 1860. Tidsskr Nor Lægeforen 2001; 121: 80-1.

Seip A-L. Veien til velferdsstaten. Norsk sosialpolitikk 1920-75.

Statens institutt for rusmiddelforskning. Evaluering av myndighetenes samlede innsats for å forebygge tobakksrelaterte sykdommer i perioden 2003 til 2007. Rapport SIRUS, 2009.

St.meld. nr. 20 (2006-2007). Nasjonal strategi for å utjevne sosiale helseforskjeller. Oslo: Helse- og Omsorgsdepartementet.

St.meld. nr. 34 (2012-2013). Folkehelsemeldingen. God helse - felles ansvar. Oslo: Helse- og Omsorgsdepartementet.

Sundt E. Om dødeligheten i Norge. Bidrag til kundskab om folkets kaar. Christiania. Hallings bogtrykkeri 1855.

Tønnessen M, Syse A, Aase KN. Befolkningsframskrivinger 2014-2100: Hovedresultater. SSB, 2014. Foreløpig versjon publisert 17. juni 2014.

UNITED NATIONS. Human Development Report 2013. United Nations Development Programme (UNDP). ISBN 978-92-1-126340-4.

Vos T, Flaxman AD, Naghavi M, Lozano R, Michaud C, Ezzati M, et al. Years lived with disability (YLDs) for 1160 sequelae of 289 diseases and injuries 1990-2010: a systematic analysis for the Global Burden of Disease Study 2010. Lancet. 2012; 380: 2163-96.

Østby L. Statistikk mot år 2000: 1900-1901: Befolkningen ved inngangen til århundret Publisert: 7. januar 1999.

# data[].attributes.attachment_link.description
Dette kapitlet beskriver utviklingen i folkehelse i 200-årsperioden fra 1814 til 2014. Første del omhandler 1800-tallet, neste del 1900-tallet og siste del tiden fram til 2014. Fremveksten av en god folkehelse bygger på utvikling på flere områder: Samfunnsforhold og levekår Endringer i sykdomspanoramaet og medisinske gjennombrudd Organisering av et helsevesen og folkehelsetiltak Utviklingen i folkehelse på 1800- og 1900-tallet.

# data[].attributes.attachment_link.description
Fagstoff: Vårt samfunn endrer seg hele tiden. Disse endringene påvirker livene til oss mennesker, både som privatpersoner og som yrkesutøvere. Men på samme tid som du blir påvirket, er du også med og påvirker.