# data[].attributes.body
1.  Gennem hele teksten er der en kontinuerlig vekselvirkning mellem det abstrakte metaplan, hvor hovedpersonen reflekterer og tænker, og det konkrete situationsbillede, som bliver beskrevet.

2. Forfatteren gør stor brug af formuleringsgreb. Alt for stor i vores smag. Det er lidt ligesom en stor gryderet, hvor ingredienserne alle er karakteristiske og med stor betydning. I en gryderet bliver man også nødt til at have det lette og ordinære som gulerødder og porrer, som agerer som en base, og som gør, at de mere delikate og vigtige ingredienser som kød og fond kan træde frem.

3. Der er flere eksempler på, at forfatteren omsætter abstrakte størrelser til konkrete billeder: “Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten”, “Erindringen åbner sig som en svimlende skakt tilbage til barndommen. Som et rør gennem tiden”.

4. Men der er også eksempler på, hvor det forbliver abstrakt, og nærmest kunstnerisk: “Stjernehimlen åbnede sig i sin uendelighed”. Den her kan man diskutere, den kan både kaldes abstrakt, men også konkret. For os fremstår den mest abstrakt: “Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si”.

5. Der er en god fremdrift i historien. En fremdrift og progression, der bliver understøttet af tids- og stedsangivelser, som er elegant spredt ud over historien, fx “tyve minutter over fire” og “et tørt skrald 4400 meter over havet” og “jeg er fem år gammel”.

# data[].attributes.headline
Diamantosgruppen (Anders, Freddy & Emma)  

# data[].attributes.subject
Diamantosgruppen (Anders, Freddy & Emma)  

# data[].attributes.body
1. Flashback til barndom og den fastfrossede tunge
2. Jeg-fortællerens finurlige tankestrøm (f.eks. tankerne omkring at skære fri med en kniv)
3. Tekstens rytme (sætningernes længde, der sætter tempoet)
4. Antallet af sætninger startende med ordet jeg (43 gange)
5. Overdrevne sammenligninger (overdramatiseringen af f.eks. følelsen af at være død og være en sten, lol)

# data[].attributes.body
1. Brug af billedsprog. Der bliver brugt meget besjæling og bogstavrim, der skaber et dynamisk og levende sprog.

2. Forfatterens brug af zoom og fremdrift hvor kilden klatrer: ‘’Jeg begynder meget langsomt at klatre.’’ Det næste der står er: Thorong La-passet, Annapurnabjerget i Nepal. Højde: 5415 meter. Det lykkedes. Endelig er jeg oppe! Det skaber en god fremdrift og zoomer ind og ud på de vigtige og knap så vigtige skridt på rejsen.
Brug af syntaks i teksten. Korte sætninger til sidst skaber spænding og drama.

3. Flashback til fortællerens barndom. Historien gentager sig.

4. Kronologisk opbygning. Rejsen mod et mål.

5. Skiftet mellem nutid og datid fra fortælleren

# data[].attributes.body
1)
Der er meget billedsprog tilstede i fortællingen, og det skaber en masse billeder i læserens tanker. Fx ” Det føltes, som om kroppen blev tømt. Jeg blev til en sten. En uendeligt stor, råkold meteorit”.

2)
Teksten gør i høj grad brug af korte sætninger og opbremsninger som en fortælleteknik. Det er med til at vise læseren, hvad der skal være i fokus. Fx ”Rødt. Blod. Smerten får mig til at banke panden mod metallet”.

3)
Der er bogstavrim flere steder i fortællingen, som ligger godt i munden og skaber en rytme i historien. Fx ”Det er en steril stenvold blottet for vegetation”.
4)
Der er mange detaljer i fortællingen, der er med til at forankre den virkelighed, som fortælleren prøver at tydeliggøre for læseren. Fx ”jeg tog rygsækken på, og bare den beskedne anstrengelse fik mig til at gispe efter vejret. Små prikker af iltmangel for rundt i synsfeltet”.
5)
Der er en tydelig kronologi i fortællingen, hvor man føler hovedpersonen fra soveposen til bjerget, hvor klimaks forløber sig. Men dette er lidt underligt, da både begyndelsen og slutningen på fortællingen tydeliggøre, at fortællingen først begynder efter alt det, der lige er sket.

# data[].attributes.body
1: Korte sætninger når dramaet intensiveres:

”En … to … og så … Rødt. Blod.”

2: Kronologisk opbygning, karakteren skal igennem en rejse

3: Der skiftes mellem datid og nutid

4: Konkrete beskrivelser skaber billeder for læseren:

”Hosten rev i struben” og ”kulden bider i kinderne”.

5: Metaniveau – fortælleren, der selv er forfatter:

”Endelig kan jeg begynde at fortælle”

# data[].attributes.headline
Fem pointer - Nikolaj , Filtenburg og Peter

# data[].attributes.subject
Fem pointer - Nikolaj , Filtenburg og Peter

# data[].attributes.body
1. Forfatterens veklsen mellem korte og lange sætninger. Det bliver allerede eksemplificeret i starten af proglogen: "Det var en iskold nat i den trange træhytte. Da rejsevækkeuret begyndte at ringe, satte jeg mig op..."
2.  Forfatterens besjæling af døde genstande. Et vindstød, der varsler, en kulde, der bidder og tinder, der tårner sig.
3. Sammenligninger. "Jeg lå på alle fire og pissede som en ko"
4. Billedsprog: "Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten."
5. Dramatiske virkemidler: "Farligt. Dødsensfarligt. Min skræk vokser. Jeg dør her."

# data[].attributes.body
1 - veksling mellem korte og lange sætninger til beskrivelse og stemningsskabelse.
2 - billedsprog til at gøre sproget skarpt "hosten rev i struben".
3 - Besjæling "kulden bider i kinderne"
4 - detaljer "de første snefnug pisker mod jakken i vinden".
5 - flashback

# data[].attributes.headline
Fem pointer - Henriette Hejlskov og Anna Weinø 

# data[].attributes.subject
Fem pointer - Henriette Hejlskov og Anna Weinø 

# data[].attributes.body
Allitterationer: “Kulsorte kulde.” “Spidse silhuetter.” “Og varslende vindstød.”

Humoristiske sammenligninger: “...som en Muslim med bagdelen i vejret” “...at pisse på alle fire ligesom en ko.”

Den springer i tid: Den starter i datid og slår i nutid i takt med at fortællingen spidser til.

Variation af sætningslængder: "Lave skyer nærme sig og svøber passet ind i tåge. Farligt. Dødsensfarligt."

Personificeringer: “Vinden, der sniger sig ind under jakken.” og “Kulden, der bider i kinderne.”

# data[].attributes.headline
Mathias Rose,  Karl Emil Frost og Jakob Munck

# data[].attributes.subject
Mathias Rose,  Karl Emil Frost og Jakob Munck

# data[].attributes.body
1.Gennem hele historien gør fortælleren brug af sammenligninger.
Observationerne vedrører elementer i naturen, og for at formidle observationernes storladenhed, drager fortælleren en parallel til fysiske og konkrete objekter:
"Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si."

2. Fortælleren gør også brug af besjælinger, eksempelvis da han beskriver, hvordan hans hånd famler efter rejsevækkeuret.
Han tegner her et billede af, at hans fingre har deres egen bevidsthed, og at de på egen hånd finder uret ;)
"Mine fingre krøb rundt blandt splinterne og sandkornene i den nøgne træk på det ru trægulv, til de fandt urets kolde plastic og slog det fra."

3.Indledningen, som er skrevet i datid, gør, at man som læser har en forståelse for den kontekst, vi befinder os i. Det skaber et medrivende skift, når der hurtigt skiftes til realtid på toppen af bjerget.

4. Et væsentligt fokusgreb i teksten er fortællerens leg med tid, som fremgår flere steder. Både i indledning, midte og slutning. I tekstens afslutning lægger fortælleren op til, at den historie, man netop har læst, nu kan begynde. Det styrker fornemmelsen af, at man som læser selv har været til stede under hele handlingsforløbet.
"Tungen og læberne er stive og sprukne. Men jeg kan bevæge dem igen. Endelig kan jeg begynde at fortælle.

5. Forfatteren er meget bevidst om rytmen i sætningerne. Han er opmærksom på ikke at gøre sætningerne for lange. Det gør det nemmere at overskue teksten, og tempoet bliver ikke for langsomt

# data[].attributes.body
Der er flere eksempler på, at forfatteren omsætter abstrakte størrelser til konkrete billeder: “Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten”, “Erindringen åbner sig som en svimlende skakt tilbage til barndommen. Som et rør gennem tiden”. 

# data[].attributes.body
1. De mange sætninger, der begynder med "jeg". Det skaber en helt bestemt ramme for teksten, som gør det nærmest poetisk. Eks: "Jeg er alene tilbage. Jeg kan ikke få mig selv til at gå. Ikke endnu. Jeg sætter mig (...)"

2. De korte sætninger, som skaber mange opremsninger og derved mange scener. Det gør teksten meget dramatisk. Eks: "Der er kun én mulighed tilbage. Jeg må rive mig løs. Jeg bliver dårlig ved tanken. Men jeg bliver nødt til det."

3. Det store brug af formuleringsgreb som billedskabende beskrivelser, metaforer og sammenligninger, der giver teksten liv og gør den mere spiselig (det gør den samtidig også ret krævende) Eks: "Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden, som hvide stråler fra en kæmpemæssig si."

4. Den kronologiske, Hollywood-opbygning med et anslag, point of no return, klimaks og en brat slutning.

5.  Som dramatiske virkemidler bruger han overdrivelser, som fx at nævne, at han er ved at dø. Eks: "Farligt. Dødsensfarligt. Min skræk vokser. Jeg dør her."

# data[].attributes.body
1. Ikonicitet:
Korte sætninger præger hele fortællingen, og det giver en intensitet, som er med til at hjælpe læser med at forstå, hvor stor en udfordring fortælleren skal overkomme. En Staccato-effekt giver hver eneste sætning en tyngde, der understreger alvoren ved at sænke læsetempoet.

“Så tændte jeg lommelygten. Vækkeuret viste nul nul.” og “Jeg er alene tilbage. Jeg kan ikke få mig selv til at gå. Ikke endnu.”

2. Teksten veksler mellem et højt abstraktionsniveau og konkrete scener. De abstrakte passager er båret af metaforer og billedesprog, der aktiverer fantasien, mens de konkrete situationer trækker os ned ad abstraktionsstigen og bidrager til fremdrift i historien, hvor vi hører om fortællerens rejse på Thorong La-passet.

3. Besjæling af naturen:

"Stjernehimlen åbnede sig i sin uendelighed. Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten."

Det fremhæver naturens majestætiske og ubarmhjertige side, hvilket giver et klart indtryk af, at fortælleren ikke er i sit naturlige habitat og befinder sig alene og i naturens nåde.

4. Vendepunkt. Det bliver brugt som et dramaturgisk værktøj med stor effekt da fortællerens forløsning over at have nået toppen bliver erstattet af:

"De første snefnug pisker mod jakken. Det er ikke så godt."

Efterfulgt af en optrapning af konflikt, der placerer læseren i en stærkt problematisk situation.

5. Verberne er gennemgående med til at give indtrykket af at fortælleren er på sin fysiske og psykiske grænse:

- Jeg krøb
- Jeg klamrede,
- Jeg ålede
- Jeg gisper

# data[].attributes.body
5 pointer:
1. Besjælinger:  Den døde vind, gør en menneskelig handling, når den “sniger sig ind under jakken”

2. Sætningsopbygning: Der er varierende længde på sætningerne, hvilket giver et godt flow.

3. Store flotte maleriske sammenligninger: " Måneseglet vuggende som en robåd i horisonten."

4. Forløsning: Der opstår lidt i cliffhanger til sidst, da han understreger at nu kan han endelige tale. Vi bliver spændte på, hvilken historien har har ledt op til.

5.  Beskæringer: Vi veksler mellem at se tingene på afstand og at komme helt tæt på.

# data[].attributes.body
1. Billedsprog.

Forfatteren beskriver mange steder ting med billeder frem for ord. Det styrker læserens indlevelse i teksten og dermed også læserens lyst til at læse teksten til emne. Fx ”vinden sniger sin ind under jakken.”

2.  Forankrer budskabet i en konkret handling

Som nævnt beskriver forfatteren sjældent en følelse med følelsen. I stedet bruger han observationer og detaljer, der har relation til følelsen. Altså ”Show it. Don’t tell it.” Et eksempel er, at han ikke skriver, at hovedpersonen fryser, men bruger beskrivelser som ”jeg begynder at miste følelsen i munden.”

3.  Overdrivelser som dramatiske virkemidler

Forfatteren bruger flere overdrivelser igennem teksten. Det gør dramaet større. Et eksempel er: ”Jeg får hele ansigtet flået af, hvis jeg river endnu hårdere.”

4.    Allitterationer

”Vækkeruret viste.” ”Tinderne tårner.” ”Spidse silhuetter.” Vi ser allitterationer gennem hele teksten, som giver den en god rytme.

5.    Vendepunktet

Forfatteren starter vendepunktet med et flashback til hans barndom. Det skift fra barndom til nærdødsoplevelse, gør dramaet rigtig stort. Som læser går det lige så stille op for en, at det han oplevede som barn nu sker i en større og mere alvorlig sammenhæng.

# data[].attributes.headline
Fem punkter. Daniel Hovalt og Amanda Stensgaard 

# data[].attributes.subject
Fem punkter. Daniel Hovalt og Amanda Stensgaard 

# data[].attributes.body
1: Sætningsvariation. Niemi skifter konsekvent imellem længere- og ultrakorte sætninger, hvilket skabet en dramatisk dynamik i teksten.

2: Forfatteren anvender ualmindeligt mange adjektiver og beskrivende verber, hvilket giver læseren en følelse af at være helt tæt på hovedpersonen og næsten kunne fornemme det fysiske ubehag, han oplever.

3: Alliterationer er et andet greb, som Mikael Niemi gør brug af. "Trænge træhytte", "Kulsorte kulde", "Forfrysninger gør tungen følelsesløs" er eksempler herpå.

4: Know the rules, then break them. Forstået på den måde, at berettermodellen som udgangspunkt følges slag i slag, lige indtil forfatteren bryder med den. Niemi har en særdeles lang indledning, skipper uddybning, går direkte videre til point of no return og afslutter usædvanligt brat. Desuden gør han brug af et flashback midt i teksten.

5: Observationer. Mikael Niemi krydrer sin tekst med observationer, der drager meningsgivende paralleler hele vejen igennem. Det gør, at man som læser danner en række konkrete billeder på mere abstrakte situationer.

# data[].attributes.body
1. Mikael Niemi gør bevidst brug af varierende sætningsopbygninger. Det giver et godt flow og fremdrift til historien.

2. Brugen af besjælinger placerer læseren lige der på bjerget med ham. Vi kan mærke stjernehimmelen, der åbner sig.

3. Hans brug af adjektiver er også med at læseren opnår en følelse af at være med i historien.

4. Hans dramatiske sprogbrug og brug af adjektiver forærer en god mængde spænding til historien. Det medvirker også en masse fremdrift.

5. Historiens udvikling og vendepunkter overrasker konstant læseren og holder vores interesse. V starter i én historie, der viser sig at være en drøm. Vi tror han er død. og Pludselig befinder vi os på Himalaya. Det giver læseren lyst til at læse videre og finde ud af. hvad der gemmer sig bag det næste punktum.

# data[].attributes.body
1: Det bevidste brug af varierende sætningskonstruktioner. De korte bidrager med spænding og dramatik, mens de lange er gode til forklaringer og beskrivelser.

2: Brugen af klimaks, og hvordan han udnytter det til at trække læseren igennem slutningen.

3: Måden han bruger udsagnsord istedet for tillægsord. Det skaber mere dynamik og gør sætningerne mere levende.

4: Brugen af besjælinger. Det er igen med til at skabe en levende tekst.

5: Overgangen fra flashbacket til nutid fungerer virkelig godt.

# data[].attributes.headline
Fem pointer af Andreas Nykjær og Jeppe Frost Kyvsgaard

# data[].attributes.subject
Fem pointer af Andreas Nykjær og Jeppe Frost Kyvsgaard

# data[].attributes.body
1. Sammenligninger.

Forfatteren bruger mange sammenligninger, der gør teksten levende, og som skaber billeder for den indre lystavle. Et eksempel: ”Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si.”

2. Læserytmen.

Sproget er lækkert at læse ikke mindst på grund af variation af sætningslængder. Eksempelvis: ”Jeg er alene tilbage. Jeg kan ikke få mig selv til at gå. Ikke endnu. Jeg sætter mig stakåndet op og læner mig op ad højdepasset med de flagrende tibetanske bedeflag. Passet består af sten.”

3. Usædvanlig brug af adjektiver.

Sjældent brugte sammensætninger gør teksten spændende og overraskende at læse. Eksempel: ”Det er en steril stenvold blottet for vegetation.” Steril stenvold ligger både godt i munden, men er også meget billedskabende og gør teksten spændende at læse.

4. Vendepunkter.

Teksten bliver bygget op omkring vendepunkter, og de fungere som små ”points-of-no-return”, og det fungere rigtig godt. Af eksempler kan nævnes tungen der sidder fast, flashbacket og frigørelsen fra pladen.

5. Besjælinger.

For at få læseren med gør forfatteren brug af besjælinger, som skaber endnu bedre billeder, og som får læseren med op på bjerget. Det fungere super godt.

# data[].attributes.body
1. Metaforer, der gør teksten lækker at læse og skaber billeder i læserens hoved, fx: ”Jeg lå stille i nogen tid i en slags dvale og klamrede mig til et stykke drivtømmer med den ene arm slæbende i havet.” (s. 3)

2. Vejrets skiften til uvejr (ydre omstændigheder) er lig med en negativ udvikling i jeg'ets indre situation og tanker.

3. Meningsbærende observationer giver indtryk af, hvem personen er, fx her: ”Jeg lagde med en let følelse af ubehag det tomme kladdehæfte i rygsækken. Heller ingenting i dag. Ikke engang et udkast. Ikke så meget som et notat.” (s. 2).

4. Et tydeligt vendepunkt, da læberne fryser sig fast på metalpladen, og flere mindre vendepunkter.

5. Dramatik, fx: ”Det var i nøjagtig det øjeblik, at jeg indså, jeg var død.” (s. 3)

# data[].attributes.body
1. Hovedpersonen oplever gennem historien flere mentale vendepunkter, der bliver fremdrift for historien. Han kæmper hele tiden med sin frygt for at dø.

2. Der er meget godt billedsprog, som er stemningsskabende: ”Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten”

3. Scenen hvor hovedpersonen tænker tilbage på sin barndom er god, fordi den giver os et indblik i, hvem han er, og hvor han kommer fra. Samtidig giver den fremdrift i historien, fordi den giver ham en idé til, hvordan han skal komme fri fra den frosne metalplade.

4. Især indledningen er meget stemningssættende, fordi den er pakket med adjektiver og verber, der beskriver omgivelserne med alle sanser.

5. Det giver god fremdrift i historien, at vi ikke kan stole på vores hovedperson. Det ene øjeblik tror han, at han er død, det næste er han det ikke alligevel. Vi bliver nysgerrige på, hvem han er, og hvorfor han er så forvirret i sine tanker.

# data[].attributes.body
1) Brug af korte sætninger. "“Farligt. Dødsensfarligt. Min skræk vokser. Jeg dør her. Jeg overlever aldrig natten frosset fast til en tibetansk bedeplade”.
Det giver et godt flow i teksten,og opbygger spændingen.

2) Teksten drives i høj grad af de mange verber, der er til stede. Der sker hele tiden noget. Desuden er der brugt nogle helt specifikke verber, der skaber meget præcise billeder af situationerne. Eksempelvis: krybe, klamre, gispe, rive, dundrer, snige, svøbe, famle.
Dette gør teksten mere levende at der bliver brugt nogle aktive verber.

3)  Der er gjort brug af allitteration, som skaber rytme i teksten: ‘’Vækkeuret viste nul nul.’’, ‘’Det var en iskold nat i den t range t ræhytte.’’, ‘’(...)k ulsorte k ulde.’’, ‘’Et pludseligt vindstød varsler om dårligere vejr.’’.

4) God spændingsopbygning i teksten, der fastholder læserens opmærksomhed.
“Der er kun en mulighed tilbage, jeg må rive mig løs. Jeg bliver dårlig ved tanken. Men jeg er nødt til det. Jeg river først lidt på prøve. Smerten jager bagerst i tungeroden. En...to og så. Rødt. Blod. Smerten får mig til at banke panden mod metallet”.

5) Sammenligninger og billedeskabende sprog fx: ”Stjerneskæret var så stærkt at det skyllede silhuetter ned over jorden, som hvide stråler fra en kæmpemæssig si”.  Denne beskrivelse giver virkelig et godt billede på, hvordan natten ser ud. At det er storslået oppe i bjergene, og så gør det også bare teksten mere levende med sammenligningen med sien. Man kan lige se det for sig.

# data[].attributes.headline
5 pointer, Jeppe Gurlev og Frederik Orry

# data[].attributes.subject
5 pointer, Jeppe Gurlev og Frederik Orry

# data[].attributes.body
1. Der er rigtig mange allitterationer i teksten. Eksempel: Svimlende skakt (om røret til barndommen).

2. Et af de virkemidler, der bliver brugt i teksten, er brugen af et metaplan. Det ser vi faktisk i den allerførste sætning i prologen og også i den sidste sætning:

“Fortælleren vågner, begynder at klatre og kvajer sig i Thorong La-passet, hvorpå fortællingen kan begynde.

3. Forfatteren bruger rigtig mange sceniske virkemidler. Eksempel: Stjernehimlen åbnede sig i sin uendelighed. Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten. Jeg kunne skimte Himalayas kæmper som spidse silhuetter til alle sider. Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si.

4. Forfatteren bruger også rigtig mange dramatiske virkemidler. Eksempel: Jeg tog rygsækken på, og bare den beskedne anstrengelse fik mig til at gispe efter vejret. Små prikker af iltmangel for rundt i synsfeltet. Hosten rev i struben.

5. Forfatteren bevæger sig ofte op og ned ad abstraktionstigen. Et eksempel er denne passage:

Det er i det øjeblik, at erindringen åbner sig som en svimlende skakt tilbage til barndommen. Som et rør gennem tiden. Der bliver råbt en advarsel gennem det, men det er for sent. Jeg sidder fast.

# data[].attributes.headline
Emilie Luna Bach, Laura Kongsmark og Anna Kjærgaard

# data[].attributes.subject
Emilie Luna Bach, Laura Kongsmark og Anna Kjærgaard

# data[].attributes.body
1. Identifikation og personlig fortæller.

2. Handlingens udvikling fra en positiv og spirituel rejse - til dødsensfarlig og ubehagelig.

3. Korte sætninger med stærke følelser skaber spænding og tempo.

4. Kronologisk fortælling - pludselig opbrudt af et flashback.

5. Fra eventyrligt billedsprog: “Stjeneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si.”

Til konkret og komisk: “Jeg åbner gylpen og forbereder mig på at pisse på alle fire ligesom en ko”

# data[].attributes.body
1.    Lyriske greb i teksten

Ex.”mine fingrer krøb rundt blandt s plinterne og s andkornene…”,
Her fungerer s’erne som rim i teksten. Bogstavrimene er så velplacerede, at læseren næsten ikke lægger mærke til det, selvom de er helt bevidst placeret til at skabe rytme og fremgang i historien, uden man som læser bliver distraheret.

2.    Billedsproget

Billedsproget skaber selvfølgelig billeder i hovedet på læseren, som gør historien mere fængende og virkelig.

Ex.”Det var ikke mit. Jeg var en sten, og jeg omgav det bare som en kolossal, tætomsluttende granitsarkofag, mens varmen ebbede ud af det”..

3.    Berettermodel brugt i prolog

Vi får nærmest en hel historie fortalt alene i prologen, som næsten er en epilog fortalt for tidligt.

4.    Flashback
Ex. ”Hvert eneste barn i Norrland, må have prøvet det her (..)”herefter reference til at sidde fast med tungen på is.
Tilbageblik bliver brugt til at kaste lys over den handling, der sker nu. Det gør den ved at biddrage med noget baggrundsviden, som kan fortælle læseren mere om personen eller et steds fortid.

# data[].attributes.body
1. Bruger både elementer fra journalistikken, retorikken og litteraturen. Er med til at skabe liv og dynamik i teksten.

2. Teksten er uforudsigelig. Der bliver hele tiden tilbageholdt viden samtidig med, at vi får tilpas nok viden, til at vi får lyst til at læse videre. God balance i teksten.
s. 4: ”Liget af en mand. Det var ikke mit. Jeg var en sten, og jeg omgav det bare som en kolossal, tætsluttende granitsarkofag, mens varmen ebbede ud.”

3. Der er leget med sætningsopbygningerne, så der er mange skift mellem lange og korte sætninger. De mange korte sætninger i træk er med til at skabe en stemning af panik. ”Der er kun én mulighed tilbage. Jeg må rive mig løs. Jeg bliver dårlig ved tanken. Men jeg er nødt til det. Jeg river først lidt på prøve. Smerten jager bagerst i tungeroden.” (s. 7).

4. Der er meget billedsprog. Både personificeringen, sammenligninger og metaforer.
Eksempel på personificering: Lave skyer nærmer sig og svøber passet ind i tåge.

5. Der er brugt jeg-fortæller, og det fungerer godt, da det er med til at skabe spænding. Man kommer helt tæt på personen ved at høre personens tanker og følelser. Det gør teksten mere levende. Eksempel s. 1: Det føltes, som om kroppen blev tømt. Jeg blev til en sten.

# data[].attributes.body
1. Stor sanselighed i sproget. Det visuelle og lydlige er bredt beskrevet, men også føle: ”Mine fingre krøb rundt blandt splinterne og sandkornene i den nøgne træk på det ru trægulv, til de fandt urets kolde plastic og slog det fra.” Det inviterer læseren til at kunne mærke det selv.
2. Alliterationer: “trange træhytte”, “steril stenvold,” og yderligere: “...begynder at klatre og kvajer sig”, “kulsorte kulde”, “blandt splinterne og sandkornene”.
3. Fortælleren sætter scenen, og man ser omgivelserne for sig. Eksempel: “Det var iskold nat i den trange træhytte. Da rejsevækkeuret begyndte at ringe, satte jeg mig op med et sæt, snørede det lille glughul i soveposen op og rakte armen ud i den kulsorte kulde.”
4. Skifter verberne ud med mere 'spændende' verber. Eksempler er: “jeg famler efter rygsækken” i stedet for blot at skrive: “Jeg leder efter rygsækken.” Eller “smerten jager bagest i tungeroden” i stedet for at skrive at “det gør ondt i munden”.
5. Det giver en god og anderledes fremdrift i fortællingen, at der veksles mellem nutid og datid/flashback.

# data[].attributes.body
1. Sætningslængdevariation.
Forfatteren gør stort brug af forskellige sætningslængder, hvilket skaber dynamik og understreger pointer i teksten.

2. Verber
Der er tænkt meget over, hvilke verber, der ikke bare beskriver en handling, men også er med til at give læseren et bedre billede af situationen.

3. Besjælinger, sammenligninger
Forfatteren gør stort brug af disse greb for at danne konkrete, mentale billeder hos læseren. Nogle gange er de dog en anelse svære at forstå.

4. Fange og vedholde læseren
Indledningen er både forvirrende og tillokkende, så man får lyst/bliver nødt til at læse videre. Samtidig fastholder forfatteren læseren ved at spændingsopbygge forløbet, så man læser med for at få at vide, om han slipper løs.

5. Jeg-fortæller
Det er både en fortæller, der er personlig, men samtidig er der mange ting, der er udeladt. F.eks. hans navn og udseende. Grunden til hvorfor han befinder sig på det bjerg er endnu uklar for læseren, og vi ved heller ikke, hvad han har tænkt sig at fortælle, da han slipper fri.

# data[].attributes.body
1.     Der er mange skrift mellem korte og lange sætninger. Fx ”Jeg lå stille i nogen tid i en slags dvale og klamrede mig til et stykke drivtømmer med den ene arm slæbende i havet. Stilhed. Kulde. Korte åndedrag i den tynde luft. Der var en vis smerte i kroppen, som om jeg havde ligget og spændt musklerne hele natten.” Det giver en god rytme, og en nærmest poetisk dynamik.

2.     Historien skrives i 1. person. Det gør den mere dramatisk og nærværende ift. læserens forhold til hovedpersonen. Vi føler med ham, vi er inde i hans hoved, og føler al den smerte han går igennem. Desuden er han enormt til stede her og nu. Ordene kan sagtens stå alene nogle steder, fordi vi accepterer det som en del af hans umiddelbare tankestrøm.

3.     Sætningerne er proppet med adjektiver, som får hele fortællingen til at leve. Det er meget billedskabende og man kan se det hele for sig. Eks: ”Mine fingre krøb rundt blandt splinterne og sandkornene i den nøgne træk på det ru trægulv, til de fandt urets kolde plastic og slog det fra”.

4.     Udsagnsordene. Eks: ”Stjernehimlen åbnede sig i sin uendelighed. Måneseglet vuggede som en robåd…”. De er lidt alternative og finurlige i sammenhængen, men det giver liv og pirrer vores nysgerrighed som læser.

5.     Underspillet humor. Læseren liver op en gang imellem. Eks: ”Jeg har pisset mig løs” og ”Jeg bøjer mig hurtigt forover som en muslim med bagdelen i vejret…” Det tragikomiske i situation fremhæves i små glimt. Det er en vekselvirkning mellem noget meget højtideligt og noget utrolig lavpraktisk og næsten banalt. En sjov kombination, der overrasker og fastholder læseren.

# data[].attributes.body
1. Kronologisk opbygning - der bliver brudt af enkelt flashback.
2. Forløsende klimaks - med bemærkelsesværdig kort nedtrapning.
3. Forfatteren gør meget brug af jeg'et.
4. Han bruger også jeg'et til at give teksten en personlig stemme.
5. Gennem hele fortællingen er der en naturlig ping-pong mellem de abstrakte tanker samt flashbacks og det konkrete situationsbillede, som bliver flot beskrevet.

# data[].attributes.body
1. Han leger med jeg’et. Han er både sit jeg i dag, og sit jeg, da han var fem. Beskrivelserne, fra han var fem, fortæller han, som var det nu: ”Jeg er fem år gammel og slikker mig fast til gadedørslåsen i Pajala.”

2.  Jeg’et sammenligner på kryds og på tværs: ”Jeg var en sten, og jeg omgav det bare som en kolossal, tætsluttende granitsarkofag”, ”Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si”

3. Ordvalg
Ord, der kunne være byttet ud med andre ord, som man ikke ville studse over. Det er ord, vi stopper op ved, fordi de ikke benyttes så ofte. Det er ikke bare et vækkeur, men et rejsevækkeur. Det er et lille glughul og ikke bare et lille hul. Det er drivtømmer og ikke bare tømmer eller træ. Det er mælkesyren, der svier i benene og ikke bare syren.

4.  Der skrues op, og der skrues ned. Korte sætninger. Punktum. Derefter længere sætninger. Det giver struktur og fremdrift. Det er med til at ændre tempoet i vores læsning af teksten, og det gør handlingen dramatisk.

5.  Da vi er halvvejs inde i historien. Sker der et skift. Vi får ikke længere historien fortalt i datid. Det hele sker nu, som om det sker for øjnene af os: ”Det er lykkedes. Endelig er jeg oppe! Det er så stor en lettelse, at jeg kaster mig ned på ryggen og gisper.” Vi fastholdes i fortællingen.

# data[].attributes.body
Fem pointer:

Flashbacks. Brugen af flashbacks i fortællingen: Åååhhh, åååhh. Så kommer mor. Hun hælder en skål varmt vand over” bliver sammenlignet med Åååhhh, åååhhh, mumler jeg, mens sneen pisker stadig tættere ned. Ingen hører mig”

Skiftet mellem datid og nutid. Datid: “Det var iskold nat i den trange træhytte. Da rejsevækkeuret begyndte at ringe, satte jeg mig op med et sæt” og nutid: “Det er lykkedes. Endelig er jeg oppe”

Brugen af billedsprog i teksten: Her kan man sagtens forestille sig person stå på alle fire og ligne en ko. “Jeg åbner gylpen og forbereder mig på at pisse på alle fire ligesom en ko”

Variation i sætningslængden. Især brugen af mange korte sætninger: “Der er kun én mulighed tilbage. Jeg må rive mig løs. Jeg bliver dårlig ved tanken. Men jeg bliver nødt til det."

Den sceniske fremstilling: “Det var iskold nat i den trange træhytte. Da rejsevækkeuret begyndte at ringe, satte jeg mig op med et sæt, snørede det lille glughul i soveposen op og rakte armen ud i den kulsorte kulde.”  Allerede fra start bliver scenen sat.

# data[].attributes.headline
Emil, Kasper og Emil.

1: Rig billedsprog med masser af besjæling og metaforisk sprog
2: Skift mellem datid og nutid
3:

# data[].attributes.subject
Emil, Kasper og Emil.

1: Rig billedsprog med masser af besjæling og metaforisk sprog
2: Skift mellem datid og nutid
3:

# data[].attributes.body
Populærmusik fra Vittula 5 pointer

1: ”Hvert eneste barn i Norlann må have prøvet det.En iskold vinterdag, et gelænder, en lygtepæl, et stykke metal med frost på”

Her refererer forfatteren til den virkelighed han selv, og formodentligvis en stor del af dennes læsere, er vokset op i. På den måde søger han at vække noget familiært og vedkommende hos dem. Tanken er, at den problematik, han skal til at udfolde, er en som mange kender til og har oplevet, som børn selv eller måske med deres egne børn, som voksne.

2: Flere steder i teksten bruges besjæling af døde ting eller fænomener til at gøre teksten mere levende. Eksempelvis når ”vinden sniger sig ind under jakken” og altså udfører en konkret og bevidst handling, at snige sig. Et andet eksempel på samme er ”kulden bider i kinderne”, frem for fx bare at skrive det er koldt.

3: Ved afsnittet hvor han når sit mål, har vi et eksempel på vendepunkt, eller et før/efter. Indtil da har teksten tjent som optakt til denne sidste del af bedriften. Beskrivelser af de fysiske anstrengelser og kropslige skavanker på grund af det ekstreme miljø, opbygger spændingen op til den forløsning, der sker, i det toppen nås.

4: Verber valgt med et formål. Når et vindstød varsler, i stedet for at vinden blæser, øger det spændingen. Det samme kan ses, når der skrives om at rive sig løs, ikke bare trække eller rykke. Rive indikerer smerte oveni.

5: Forfatteren gør god brug af variation i sætningslængde. Samtidig bruger han dette redskab til at skabe eller øge dramatisk spænding. Fx i det stykke, hvor forsøget på at rive tungen løs mislykkedes og resultatet beskrives med få, ultrakorte ord og sætninger. ”Rødt. Blod. Smerten får mig til at banke panden mod metallet.

# data[].attributes.body
5 Punkter - Marcus, Zacharias og Jakob
5 Punkter - Marcus, Zacharias og Jakob 
1.  Gennem hele teksten er der en kontinuerlig vekselvirkning mellem det abstrakte metaplan, hvor hovedpersonen reflekterer og tænker, og det konkrete situationsbillede, som bliver beskrevet.

2. Forfatteren gør stor brug af formuleringsgreb. Alt for stor i vores smag. Det er lidt ligesom en stor gryderet, hvor ingredienserne alle er karakteristiske og med stor betydning. I en gryderet bliver man også nødt til at have det lette og ordinære som gulerødder og porrer, som agerer som en base, og som gør, at de mere delikate og vigtige ingredienser som kød og fond kan træde frem.

3. Der er flere eksempler på, at forfatteren omsætter abstrakte størrelser til konkrete billeder: “Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten”, “Erindringen åbner sig som en svimlende skakt tilbage til barndommen. Som et rør gennem tiden”. 

4. Men der er også eksempler på, hvor det forbliver abstrakt, og nærmest kunstnerisk: “Stjernehimlen åbnede sig i sin uendelighed”. Den her kan man diskutere, den kan både kaldes abstrakt, men også konkret. For os fremstår den mest abstrakt: “Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si”.

5. Der er en god fremdrift i historien. En fremdrift og progression, der bliver understøttet af tids- og stedsangivelser, som er elegant spredt ud over historien, fx “tyve minutter over fire” og “et tørt skrald 4400 meter over havet” og “jeg er fem år gammel”. 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Diamantosgruppen (Anders, Freddy & Emma)
Diamantosgruppen (Anders, Freddy & Emma)  
1. Flashback til barndom og den fastfrossede tunge 
2. Jeg-fortællerens finurlige tankestrøm (f.eks. tankerne omkring at skære fri med en kniv) 
3. Tekstens rytme (sætningernes længde, der sætter tempoet)
4. Antallet af sætninger startende med ordet jeg (43 gange) 
5. Overdrevne sammenligninger (overdramatiseringen af f.eks. følelsen af at være død og være en sten, lol) 
favorite
2
2 comments
Avatar for 
Anonym 2 måneder
Virkelig godt
Avatar for 
Anonym en måned
Qua er stadig mit hadeord.
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
5 punkter (Noa og Mathilde)
5 punkter (Noa og Mathilde)
Brug af billedsprog. Der bliver brugt meget besjæling og bogstavrim, der skaber et dynamisk og levende sprog. 
Forfatterens brug af zoom og fremdrift hvor kilden klatrer: ‘’Jeg begynder meget langsomt at klatre.’’ Det næste der står er: Thorong La-passet, Annapurnabjerget i Nepal. Højde: 5415 meter. Det lykkedes. Endelig er jeg oppe! Det skaber en god fremdrift og zoomer ind og ud på de vigtige og knap så vigtige skridt på rejsen.
Brug af syntaks i teksten. Korte sætninger til sidst skaber spænding og drama.
Flashback til fortællerens barndom. Historien gentager sig. 
Kronologisk opbygning. Rejsen mod et mål.
Skiftet mellem nutid og datid fra fortælleren

favorite
2
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
5 pointer (Regitze):
5 pointer (Regitze): 
1) 
Der er meget billedsprog tilstede i fortællingen, og det skaber en masse billeder i læserens tanker. Fx ” Det føltes, som om kroppen blev tømt. Jeg blev til en sten. En uendeligt stor, råkold meteorit”. 
2) 
Teksten gør i høj grad brug af korte sætninger og opbremsninger som en fortælleteknik. Det er med til at vise læseren, hvad der skal være i fokus. Fx ”Rødt. Blod. Smerten får mig til at banke panden mod metallet”. 
3) 
Der er bogstavrim flere steder i fortællingen, som ligger godt i munden og skaber en rytme i historien. Fx ”Det er en steril stenvold blottet for vegetation”.
4) 
Der er mange detaljer i fortællingen, der er med til at forankre den virkelighed, som fortælleren prøver at tydeliggøre for læseren. Fx ”jeg tog rygsækken på, og bare den beskedne anstrengelse fik mig til at gispe efter vejret. Små prikker af iltmangel for rundt i synsfeltet”. 
5) 
Der er en tydelig kronologi i fortællingen, hvor man føler hovedpersonen fra soveposen til bjerget, hvor klimaks forløber sig. Men dette er lidt underligt, da både begyndelsen og slutningen på fortællingen tydeliggøre, at fortællingen først begynder efter alt det, der lige er sket. 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
5 Pointer (Anne Sofie)
5 Pointer (Anne Sofie)
1: Korte sætninger når dramaet intensiveres:
”En … to … og så … Rødt. Blod.”
 
2: Kronologisk opbygning, karakteren skal igennem en rejse
 
3: Der skiftes mellem datid og nutid
 
4: Konkrete beskrivelser skaber billeder for læseren:
”Hosten rev i struben” og ”kulden bider i kinderne”.
 
5: Metaniveau – fortælleren, der selv er forfatter:
”Endelig kan jeg begynde at fortælle”

favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Fem pointer - Nikolaj , Filtenburg og Peter
Fem pointer - Nikolaj , Filtenburg og Peter
1. Forfatterens veklsen mellem korte og lange sætninger. Det bliver allerede eksemplificeret i starten af proglogen: "Det var en iskold nat i den trange træhytte. Da rejsevækkeuret begyndte at ringe, satte jeg mig op..."
2.  Forfatterens besjæling af døde genstande. Et vindstød, der varsler, en kulde, der bidder og tinder, der tårner sig. 
3. Sammenligninger. "Jeg lå på alle fire og pissede som en ko"
4. Billedsprog: "Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten."
5. Dramatiske virkemidler: "Farligt. Dødsensfarligt. Min skræk vokser. Jeg dør her."
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Fem pointer, Benjamin Lillelund
Fem pointer, Benjamin Lillelund
1 - veksling mellem korte og lange sætninger til beskrivelse og stemningsskabelse.
2 - billedsprog til at gøre sproget skarpt "hosten rev i struben".
3 - Besjæling "kulden bider i kinderne"
4 - detaljer "de første snefnug pisker mod jakken i vinden".
5 - flashback
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Fem pointer - Henriette Hejlskov og Anna Weinø
Fem pointer - Henriette Hejlskov og Anna Weinø 
Allitterationer: “Kulsorte kulde.” “Spidse silhuetter.” “Og varslende vindstød.”

Humoristiske sammenligninger: “...som en Muslim med bagdelen i vejret” “...at pisse på alle fire ligesom en ko.”

Den springer i tid: Den starter i datid og slår i nutid i takt med at fortællingen spidser til. 

Variation af sætningslængder: "Lave skyer nærme sig og svøber passet ind i tåge. Farligt. Dødsensfarligt."

Personificeringer: “Vinden, der sniger sig ind under jakken.” og “Kulden, der bider i kinderne.”


favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Mathias Rose, Karl Emil Frost og Jakob Munck
Mathias Rose,  Karl Emil Frost og Jakob Munck
1.Gennem hele historien gør fortælleren brug af sammenligninger. 
Observationerne vedrører elementer i naturen, og for at formidle observationernes storladenhed, drager fortælleren en parallel til fysiske og konkrete objekter:
"Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si."

2. Fortælleren gør også brug af besjælinger, eksempelvis da han beskriver, hvordan hans hånd famler efter rejsevækkeuret.
 Han tegner her et billede af, at hans fingre har deres egen bevidsthed, og at de på egen hånd finder uret ;) 
"Mine fingre krøb rundt blandt splinterne og sandkornene i den nøgne træk på det ru trægulv, til de fandt urets kolde plastic og slog det fra."  

3.Indledningen, som er skrevet i datid, gør, at man som læser har en forståelse for den kontekst, vi befinder os i. Det skaber et medrivende skift, når der hurtigt skiftes til realtid på toppen af bjerget. 

4. Et væsentligt fokusgreb i teksten er fortællerens leg med tid, som fremgår flere steder. Både i indledning, midte og slutning. I tekstens afslutning lægger fortælleren op til, at den historie, man netop har læst, nu kan begynde. Det styrker fornemmelsen af, at man som læser selv har været til stede under hele handlingsforløbet. 
"Tungen og læberne er stive og sprukne. Men jeg kan bevæge dem igen. Endelig kan jeg begynde at fortælle. 

5. Forfatteren er meget bevidst om rytmen i sætningerne. Han er opmærksom på ikke at gøre sætningerne for lange. Det gør det nemmere at overskue teksten, og tempoet bliver ikke for langsomt


favorite
1
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Der er flere eksempler på
Der er flere eksempler på, at forfatteren omsætter abstrakte størrelser til konkrete billeder: “Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten”, “Erindringen åbner sig som en svimlende skakt tilbage til barndommen. Som et rør gennem tiden”. 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Fem pointer - Sille og Signe
Fem pointer - Sille og Signe 
1. De mange sætninger, der begynder med "jeg". Det skaber en helt bestemt ramme for teksten, som gør det nærmest poetisk. Eks: "Jeg er alene tilbage. Jeg kan ikke få mig selv til at gå. Ikke endnu. Jeg sætter mig (...)"

2. De korte sætninger, som skaber mange opremsninger og derved mange scener. Det gør teksten meget dramatisk. Eks: "Der er kun én mulighed tilbage. Jeg må rive mig løs. Jeg bliver dårlig ved tanken. Men jeg bliver nødt til det."

3. Det store brug af formuleringsgreb som billedskabende beskrivelser, metaforer og sammenligninger, der giver teksten liv og gør den mere spiselig (det gør den samtidig også ret krævende) Eks: "Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden, som hvide stråler fra en kæmpemæssig si."

4. Den kronologiske, Hollywood-opbygning med et anslag, point of no return, klimaks og en brat slutning.

5.  Som dramatiske virkemidler bruger han overdrivelser, som fx at nævne, at han er ved at dø. Eks: "Farligt. Dødsensfarligt. Min skræk vokser. Jeg dør her."
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Fem pointer - Andreas, Anja og Mathias
Fem pointer - Andreas, Anja og Mathias
1. Ikonicitet: 
Korte sætninger præger hele fortællingen, og det giver en intensitet, som er med til at hjælpe læser med at forstå, hvor stor en udfordring fortælleren skal overkomme. En Staccato-effekt giver hver eneste sætning en tyngde, der understreger alvoren ved at sænke læsetempoet.

“Så tændte jeg lommelygten. Vækkeuret viste nul nul.” og “Jeg er alene tilbage. Jeg kan ikke få mig selv til at gå. Ikke endnu.”

2. Teksten veksler mellem et højt abstraktionsniveau og konkrete scener. De abstrakte passager er båret af metaforer og billedesprog, der aktiverer fantasien, mens de konkrete situationer trækker os ned ad abstraktionsstigen og bidrager til fremdrift i historien, hvor vi hører om fortællerens rejse på Thorong La-passet.

3. Besjæling af naturen:

"Stjernehimlen åbnede sig i sin uendelighed. Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten."

Det fremhæver naturens majestætiske og ubarmhjertige side, hvilket giver et klart indtryk af, at fortælleren ikke er i sit naturlige habitat og befinder sig alene og i naturens nåde.

4. Vendepunkt. Det bliver brugt som et dramaturgisk værktøj med stor effekt da fortællerens forløsning over at have nået toppen bliver erstattet af:

"De første snefnug pisker mod jakken. Det er ikke så godt."

Efterfulgt af en optrapning af konflikt, der placerer læseren i en stærkt problematisk situation.

5. Verberne er gennemgående med til at give indtrykket af at fortælleren er på sin fysiske og psykiske grænse:

- Jeg krøb
- Jeg klamrede,
- Jeg ålede
- Jeg gisper

favorite
1
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Lærke og Rikke
Lærke og Rikke 
5 pointer: 
1. Besjælinger:  Den døde vind, gør en menneskelig handling, når den “sniger sig ind under jakken”

2. Sætningsopbygning: Der er varierende længde på sætningerne, hvilket giver et godt flow. 

3. Store flotte maleriske sammenligninger: " Måneseglet vuggende som en robåd i horisonten." 

4. Forløsning:  Der opstår lidt i cliffhanger til sidst, da han understreger at nu kan han endelige tale. Vi bliver spændte på, hvilken historien har har ledt op til. 

5.  Beskæringer: Vi veksler mellem at se tingene på afstand og at komme helt tæt på. 

 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Fem punkter fra August og Jonas
Fem punkter fra August og Jonas
 
1. Billedsprog.
 
Forfatteren beskriver mange steder ting med billeder frem for ord. Det styrker læserens indlevelse i teksten og dermed også læserens lyst til at læse teksten til emne. Fx ”vinden sniger sin ind under jakken.”
 
2.  Forankrer budskabet i en konkret handling
 
Som nævnt beskriver forfatteren sjældent en følelse med følelsen. I stedet bruger han observationer og detaljer, der har relation til følelsen. Altså ”Show it. Don’t tell it.” Et eksempel er, at han ikke skriver, at hovedpersonen fryser, men bruger beskrivelser som ”jeg begynder at miste følelsen i munden.”
 
3.  Overdrivelser som dramatiske virkemidler
 
Forfatteren bruger flere overdrivelser igennem teksten. Det gør dramaet større. Et eksempel er: ”Jeg får hele ansigtet flået af, hvis jeg river endnu hårdere.”
 
4.    Allitterationer 
 
”Vækkeruret viste.” ”Tinderne tårner.” ”Spidse silhuetter.” Vi ser allitterationer gennem hele teksten, som giver den en god rytme.
 
5.    Vendepunktet
 
Forfatteren starter vendepunktet med et flashback til hans barndom. Det skift fra barndom til nærdødsoplevelse, gør dramaet rigtig stort. Som læser går det lige så stille op for en, at det han oplevede som barn nu sker i en større og mere alvorlig sammenhæng. 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Fem punkter. Daniel Hovalt og Amanda Stensgaard
Fem punkter. Daniel Hovalt og Amanda Stensgaard 
1: Sætningsvariation. Niemi skifter konsekvent imellem længere- og ultrakorte sætninger, hvilket skabet en dramatisk dynamik i teksten. 

2: Forfatteren anvender ualmindeligt mange adjektiver og beskrivende verber, hvilket giver læseren en følelse af at være helt tæt på hovedpersonen og næsten kunne fornemme det fysiske ubehag, han oplever. 

3: Alliterationer er et andet greb, som Mikael Niemi gør brug af. "Trænge træhytte", "Kulsorte kulde", "Forfrysninger gør tungen følelsesløs" er eksempler herpå. 

4: Know the rules, then break them. Forstået på den måde, at berettermodellen som udgangspunkt følges slag i slag, lige indtil forfatteren bryder med den. Niemi har en særdeles lang indledning, skipper uddybning, går direkte videre til point of no return og afslutter usædvanligt brat. Desuden gør han brug af et flashback midt i teksten. 

5: Observationer. Mikael Niemi krydrer sin tekst med observationer, der drager meningsgivende paralleler hele vejen igennem. Det gør, at man som læser danner en række konkrete billeder på mere abstrakte situationer. 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Astrid, Line og Bella
Astrid, Line og Bella
1. Mikael Niemi gør bevidst brug af varierende sætningsopbygninger. Det giver et godt flow og fremdrift til historien. 

2. Brugen af besjælinger placerer læseren lige der på bjerget med ham. Vi kan mærke stjernehimmelen, der åbner sig. 

3. Hans brug af adjektiver er også med at læseren opnår en følelse af at være med i historien. 

4. Hans dramatiske sprogbrug og brug af adjektiver forærer en god mængde spænding til historien. Det medvirker også en masse fremdrift. 

5. Historiens udvikling og vendepunkter overrasker konstant læseren og holder vores interesse. V starter i én historie, der viser sig at være en drøm. Vi tror han er død. og Pludselig befinder vi os på Himalaya. Det giver læseren lyst til at læse videre og finde ud af. hvad der gemmer sig bag det næste punktum. 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
5 punkter - Martin
5 punkter - Martin
1: Det bevidste brug af varierende sætningskonstruktioner. De korte bidrager med spænding og dramatik, mens de lange er gode til forklaringer og beskrivelser.

2: Brugen af klimaks, og hvordan han udnytter det til at trække læseren igennem slutningen. 

3: Måden han bruger udsagnsord istedet for tillægsord. Det skaber mere dynamik og gør sætningerne mere levende. 

4: Brugen af besjælinger. Det er igen med til at skabe en levende tekst. 

5: Overgangen fra flashbacket til nutid fungerer virkelig godt. 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Fem pointer af Andreas Nykjær og Jeppe Frost Kyvsgaard
Fem pointer af Andreas Nykjær og Jeppe Frost Kyvsgaard
1. Sammenligninger. 
 
Forfatteren bruger mange sammenligninger, der gør teksten levende, og som skaber billeder for den indre lystavle. Et eksempel: ”Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si.”
 
2. Læserytmen.
 
Sproget er lækkert at læse ikke mindst på grund af variation af sætningslængder. Eksempelvis: ”Jeg er alene tilbage. Jeg kan ikke få mig selv til at gå. Ikke endnu. Jeg sætter mig stakåndet op og læner mig op ad højdepasset med de flagrende tibetanske bedeflag. Passet består af sten.”
 
3. Usædvanlig brug af adjektiver.
 
Sjældent brugte sammensætninger gør teksten spændende og overraskende at læse. Eksempel: ”Det er en steril stenvold blottet for vegetation.” Steril stenvold ligger både godt i munden, men er også meget billedskabende og gør teksten spændende at læse. 
 
4. Vendepunkter.
 
Teksten bliver bygget op omkring vendepunkter, og de fungere som små ”points-of-no-return”, og det fungere rigtig godt. Af eksempler kan nævnes tungen der sidder fast, flashbacket og frigørelsen fra pladen. 
 
5. Besjælinger. 
 
For at få læseren med gør forfatteren brug af besjælinger, som skaber endnu bedre billeder, og som får læseren med op på bjerget. Det fungere super godt. 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
5 pointer fra Frida Fisker
5 pointer fra Frida Fisker
1. Metaforer, der gør teksten lækker at læse og skaber billeder i læserens hoved, fx: ”Jeg lå stille i nogen tid i en slags dvale og klamrede mig til et stykke drivtømmer med den ene arm slæbende i havet.” (s. 3) 

2. Vejrets skiften til uvejr (ydre omstændigheder) er lig med en negativ udvikling i jeg'ets indre situation og tanker.

3. Meningsbærende observationer giver indtryk af, hvem personen er, fx her: ”Jeg lagde med en let følelse af ubehag det tomme kladdehæfte i rygsækken. Heller ingenting i dag. Ikke engang et udkast. Ikke så meget som et notat.” (s. 2). 

4. Et tydeligt vendepunkt, da læberne fryser sig fast på metalpladen, og flere mindre vendepunkter.

5. Dramatik, fx: ”Det var i nøjagtig det øjeblik, at jeg indså, jeg var død.” (s. 3) 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Liv
Liv
1. Hovedpersonen oplever gennem historien flere mentale vendepunkter, der bliver fremdrift for historien. Han kæmper hele tiden med sin frygt for at dø. 
2. Der er meget godt billedsprog, som er stemningsskabende: ”Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten”
3. Scenen hvor hovedpersonen tænker tilbage på sin barndom er god, fordi den giver os et indblik i, hvem han er, og hvor han kommer fra. Samtidig giver den fremdrift i historien, fordi den giver ham en idé til, hvordan han skal komme fri fra den frosne metalplade. 
4. Især indledningen er meget stemningssættende, fordi den er pakket med adjektiver og verber, der beskriver omgivelserne med alle sanser.  
5. Det giver god fremdrift i historien, at vi ikke kan stole på vores hovedperson. Det ene øjeblik tror han, at han er død, det næste er han det ikke alligevel. Vi bliver nysgerrige på, hvem han er, og hvorfor han er så forvirret i sine tanker.  
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
5 pointer fra Maria og Caroline
5 pointer fra Maria og Caroline
1) Brug af korte sætninger. "“Farligt. Dødsensfarligt. Min skræk vokser. Jeg dør her. Jeg overlever aldrig natten frosset fast til en tibetansk bedeplade”.
Det giver et godt flow i teksten,og opbygger spændingen.

2) Teksten drives i høj grad af de mange verber, der er til stede. Der sker hele tiden noget. Desuden er der brugt nogle helt specifikke verber, der skaber meget præcise billeder af situationerne. Eksempelvis: krybe, klamre, gispe, rive, dundrer, snige, svøbe, famle.
Dette gør teksten mere levende at der bliver brugt nogle aktive verber.

3)  Der er gjort brug af allitteration, som skaber rytme i teksten: ‘’Vækkeuret viste nul nul.’’, ‘’Det var en iskold nat i den trange træhytte.’’, ‘’(...)kulsorte kulde.’’, ‘’Et pludseligt vindstød varsler om dårligere vejr.’’.

4) God spændingsopbygning i teksten, der fastholder læserens opmærksomhed.  
“Der er kun en mulighed tilbage, jeg må rive mig løs. Jeg bliver dårlig ved tanken. Men jeg er nødt til det. Jeg river først lidt på prøve. Smerten jager bagerst i tungeroden. En...to og så. Rødt. Blod. Smerten får mig til at banke panden mod metallet”.

5) Sammenligninger og billedeskabende sprog fx: ”Stjerneskæret var så stærkt at det skyllede silhuetter ned over jorden, som hvide stråler fra en kæmpemæssig si”.  Denne beskrivelse giver virkelig et godt billede på, hvordan natten ser ud. At det er storslået oppe i bjergene, og så gør det også bare teksten mere levende med sammenligningen med sien. Man kan lige se det for sig. 



favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
1. korte sætninger
1. korte sætninger
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
5 pointer, Jeppe Gurlev og Frederik Orry
5 pointer, Jeppe Gurlev og Frederik Orry
1. Der er rigtig mange allitterationer i teksten. Eksempel: Svimlende skakt (om røret til barndommen). 

2. Et af de virkemidler, der bliver brugt i teksten, er brugen af et metaplan. Det ser vi faktisk i den allerførste sætning i prologen og også i den sidste sætning: 
“Fortælleren vågner, begynder at klatre og kvajer sig i Thorong La-passet, hvorpå fortællingen kan begynde.

3. Forfatteren bruger rigtig mange sceniske virkemidler. Eksempel: Stjernehimlen åbnede sig i sin uendelighed. Måneseglet vuggede som en robåd i horisonten. Jeg kunne skimte Himalayas kæmper som spidse silhuetter til alle sider. Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si.

4. Forfatteren bruger også rigtig mange dramatiske virkemidler. Eksempel: Jeg tog rygsækken på, og bare den beskedne anstrengelse fik mig til at gispe efter vejret. Små prikker af iltmangel for rundt i synsfeltet. Hosten rev i struben.

5. Forfatteren bevæger sig ofte op og ned ad abstraktionstigen. Et eksempel er denne passage: 
Det er i det øjeblik, at erindringen åbner sig som en svimlende skakt tilbage til barndommen. Som et rør gennem tiden. Der bliver råbt en advarsel gennem det, men det er for sent. Jeg sidder fast.


favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Emilie Luna Bach, Laura Kongsmark og Anna Kjærgaard
Emilie Luna Bach, Laura Kongsmark og Anna Kjærgaard
1. Identifikation og personlig fortæller.

2. Handlingens udvikling fra en positiv og spirituel rejse - til dødsensfarlig og ubehagelig.

3. Korte sætninger med stærke følelser skaber spænding og tempo.

4. Kronologisk fortælling - pludselig opbrudt af et flashback.

5. Fra eventyrligt billedsprog: “Stjeneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si.”
Til konkret og komisk: “Jeg åbner gylpen og forbereder mig på at pisse på alle fire ligesom en ko”
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Frederikke, Anna T & Hjal
Frederikke, Anna T & Hjal
1.    Lyriske greb i teksten
Ex.”mine fingrer krøb rundt blandt splinterne og sandkornene…”,
Her fungerer s’erne som rim i teksten. Bogstavrimene er så velplacerede, at læseren næsten ikke lægger mærke til det, selvom de er helt bevidst placeret til at skabe rytme og fremgang i historien, uden man som læser bliver distraheret. 
 
2.    Billedsproget
Billedsproget skaber selvfølgelig billeder i hovedet på læseren, som gør historien mere fængende og virkelig.
Ex.”Det var ikke mit. Jeg var en sten, og jeg omgav det bare som en kolossal, tætomsluttende granitsarkofag, mens varmen ebbede ud af det”..
 
3.    Berettermodel brugt i prolog
Vi får nærmest en hel historie fortalt alene i prologen, som næsten er en epilog fortalt for tidligt. 
 
4.    Flashback
Ex. ”Hvert eneste barn i Norrland, må have prøvet det her (..)”herefter reference til at sidde fast med tungen på is. 
Tilbageblik bliver brugt til at kaste lys over den handling, der sker nu. Det gør den ved at biddrage med noget baggrundsviden, som kan fortælle læseren mere om personen eller et steds fortid. 
 

favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
5 pointer Kathrine
5 pointer Kathrine
1. Bruger både elementer fra journalistikken, retorikken og litteraturen. Er med til at skabe liv og dynamik i teksten. 

2. Teksten er uforudsigelig. Der bliver hele tiden tilbageholdt viden samtidig med, at vi får tilpas nok viden, til at vi får lyst til at læse videre. God balance i teksten. 
s. 4: ”Liget af en mand. Det var ikke mit. Jeg var en sten, og jeg omgav det bare som en kolossal, tætsluttende granitsarkofag, mens varmen ebbede ud.”

3. Der er leget med sætningsopbygningerne, så der er mange skift mellem lange og korte sætninger. De mange korte sætninger i træk er med til at skabe en stemning af panik. ”Der er kun én mulighed tilbage. Jeg må rive mig løs. Jeg bliver dårlig ved tanken. Men jeg er nødt til det. Jeg river først lidt på prøve. Smerten jager bagerst i tungeroden.” (s. 7). 

4. Der er meget billedsprog. Både personificeringen, sammenligninger og metaforer. 
Eksempel på personificering: Lave skyer nærmer sig og svøber passet ind i tåge. 

5. Der er brugt jeg-fortæller, og det fungerer godt, da det er med til at skabe spænding. Man kommer helt tæt på personen ved at høre personens tanker og følelser. Det gør teksten mere levende. Eksempel s. 1: Det føltes, som om kroppen blev tømt. Jeg blev til en sten.
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Karoline, Marie og Emilie
Karoline, Marie og Emilie
1. Stor sanselighed i sproget. Det visuelle og lydlige er bredt beskrevet, men også føle: ”Mine fingre krøb rundt blandt splinterne og sandkornene i den nøgne træk på det ru trægulv, til de fandt urets kolde plastic og slog det fra.” Det inviterer læseren til at kunne mærke det selv. 
2. Alliterationer: “trange træhytte”, “steril stenvold,” og yderligere: “...begynder at klatre og kvajer sig”, “kulsorte kulde”, “blandt splinterne og sandkornene”. 
3. Fortælleren sætter scenen, og man ser omgivelserne for sig. Eksempel: “Det var iskold nat i den trange træhytte. Da rejsevækkeuret begyndte at ringe, satte jeg mig op med et sæt, snørede det lille glughul i soveposen op og rakte armen ud i den kulsorte kulde.” 
4. Skifter verberne ud med mere 'spændende' verber. Eksempler er: “jeg famler efter rygsækken” i stedet for blot at skrive: “Jeg leder efter rygsækken.” Eller “smerten jager bagest i tungeroden” i stedet for at skrive at “det gør ondt i munden”. 
5. Det giver en god og anderledes fremdrift i fortællingen, at der veksles mellem nutid og datid/flashback. 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Thea Storm og Astrid Bagge-Kjær
Thea Storm og Astrid Bagge-Kjær
1. Sætningslængdevariation. 
Forfatteren gør stort brug af forskellige sætningslængder, hvilket skaber dynamik og understreger pointer i teksten. 

2. Verber
Der er tænkt meget over, hvilke verber, der ikke bare beskriver en handling, men også er med til at give læseren et bedre billede af situationen. 

3. Besjælinger, sammenligninger
Forfatteren gør stort brug af disse greb for at danne konkrete, mentale billeder hos læseren. Nogle gange er de dog en anelse svære at forstå.

4. Fange og vedholde læseren
Indledningen er både forvirrende og tillokkende, så man får lyst/bliver nødt til at læse videre. Samtidig fastholder forfatteren læseren ved at spændingsopbygge forløbet, så man læser med for at få at vide, om han slipper løs. 

5. Jeg-fortæller
Det er både en fortæller, der er personlig, men samtidig er der mange ting, der er udeladt. F.eks. hans navn og udseende. Grunden til hvorfor han befinder sig på det bjerg er endnu uklar for læseren, og vi ved heller ikke, hvad han har tænkt sig at fortælle, da han slipper fri.
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Rebecca og Signe
Rebecca og Signe
1.     Der er mange skrift mellem korte og lange sætninger. Fx ”Jeg lå stille i nogen tid i en slags dvale og klamrede mig til et stykke drivtømmer med den ene arm slæbende i havet. Stilhed. Kulde. Korte åndedrag i den tynde luft. Der var en vis smerte i kroppen, som om jeg havde ligget og spændt musklerne hele natten.” Det giver en god rytme, og en nærmest poetisk dynamik. 
2.     Historien skrives i 1. person. Det gør den mere dramatisk og nærværende ift. læserens forhold til hovedpersonen. Vi føler med ham, vi er inde i hans hoved, og føler al den smerte han går igennem. Desuden er han enormt til stede her og nu. Ordene kan sagtens stå alene nogle steder, fordi vi accepterer det som en del af hans umiddelbare tankestrøm. 
3.     Sætningerne er proppet med adjektiver, som får hele fortællingen til at leve. Det er meget billedskabende og man kan se det hele for sig. Eks: ”Mine fingre krøb rundt blandt splinterne og sandkornene i den nøgne træk på det ru trægulv, til de fandt urets kolde plastic og slog det fra”. 
4.     Udsagnsordene. Eks: ”Stjernehimlen åbnede sig i sin uendelighed. Måneseglet vuggede som en robåd…”. De er lidt alternative og finurlige i sammenhængen, men det giver liv og pirrer vores nysgerrighed som læser. 
5.     Underspillet humor. Læseren liver op en gang imellem. Eks: ”Jeg har pisset mig løs” og ”Jeg bøjer mig hurtigt forover som en muslim med bagdelen i vejret…” Det tragikomiske i situation fremhæves i små glimt. Det er en vekselvirkning mellem noget meget højtideligt og noget utrolig lavpraktisk og næsten banalt. En sjov kombination, der overrasker og fastholder læseren.

favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Ditte, Nanna, Lukas og Frederik
Ditte, Nanna, Lukas og Frederik
1. Kronologisk opbygning - der bliver brudt af enkelt flashback. 
2. Forløsende klimaks - med bemærkelsesværdig kort nedtrapning. 
3. Forfatteren gør meget brug af jeg'et. 
4. Han bruger også jeg'et til at give teksten en personlig stemme. 
5. Gennem hele fortællingen er der en naturlig ping-pong mellem de abstrakte tanker samt flashbacks og det konkrete situationsbillede, som bliver flot beskrevet.
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Caroline Matilde Maigaard og Didde Fyhr
Caroline Matilde Maigaard og Didde Fyhr
1. Han leger med jeg’et. Han er både sit jeg i dag, og sit jeg, da han var fem. Beskrivelserne, fra han var fem, fortæller han, som var det nu: ”Jeg er fem år gammel og slikker mig fast til gadedørslåsen i Pajala.”

2.  Jeg’et sammenligner på kryds og på tværs: ”Jeg var en sten, og jeg omgav det bare som en kolossal, tætsluttende granitsarkofag”, ”Stjerneskæret var så stærkt, at det skyllede ned over jorden som hvide stråler fra en kæmpemæssig si” 

3. Ordvalg
 Ord, der kunne være byttet ud med andre ord, som man ikke ville studse over. Det er ord, vi stopper op ved, fordi de ikke benyttes så ofte. Det er ikke bare et vækkeur, men et rejsevækkeur. Det er et lille glughul og ikke bare et lille hul. Det er drivtømmer og ikke bare tømmer eller træ. Det er mælkesyren, der svier i benene og ikke bare syren. 

4.  Der skrues op, og der skrues ned. Korte sætninger. Punktum. Derefter længere sætninger. Det giver struktur og fremdrift. Det er med til at ændre tempoet i vores læsning af teksten, og det gør handlingen dramatisk.

5.  Da vi er halvvejs inde i historien. Sker der et skift. Vi får ikke længere historien fortalt i datid. Det hele sker nu, som om det sker for øjnene af os: ”Det er lykkedes. Endelig er jeg oppe! Det er så stor en lettelse, at jeg kaster mig ned på ryggen og gisper.” Vi fastholdes i fortællingen. 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Emilie Fog og Victoria Hertz
Emilie Fog og Victoria Hertz 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Emilie Fog og Victoria Hertz
Emilie Fog og Victoria Hertz 
Fem pointer: 

Flashbacks. Brugen af flashbacks i fortællingen: Åååhhh, åååhh. Så kommer mor. Hun hælder en skål varmt vand over” bliver sammenlignet med Åååhhh, åååhhh, mumler jeg, mens sneen pisker stadig tættere ned. Ingen hører mig”


Skiftet mellem datid og nutid. Datid: “Det var iskold nat i den trange træhytte. Da rejsevækkeuret begyndte at ringe, satte jeg mig op med et sæt” og nutid: “Det er lykkedes. Endelig er jeg oppe”


Brugen af billedsprog i teksten: Her kan man sagtens forestille sig person stå på alle fire og ligne en ko. “Jeg åbner gylpen og forbereder mig på at pisse på alle fire ligesom en ko”


Variation i sætningslængden. Især brugen af mange korte sætninger: “Der er kun én mulighed tilbage. Jeg må rive mig løs. Jeg bliver dårlig ved tanken. Men jeg bliver nødt til det."



Den sceniske fremstilling: “Det var iskold nat i den trange træhytte. Da rejsevækkeuret begyndte at ringe, satte jeg mig op med et sæt, snørede det lille glughul i soveposen op og rakte armen ud i den kulsorte kulde.”  Allerede fra start bliver scenen sat. 
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert


favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Emil, Kasper og Emil. 1: Rig billedsprog med masser af besjæling og metaforisk sprog 2: Skift mellem datid og nutid 3:
Emil, Kasper og Emil.

1: Rig billedsprog med masser af besjæling og metaforisk sprog
2: Skift mellem datid og nutid
3:
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert
Michael D. Olsen
Michael D. Olsen
Populærmusik fra Vittula 5 pointer
 
1: ”Hvert eneste barn i Norlann må have prøvet det.En iskold vinterdag, et gelænder, en lygtepæl, et stykke metal med frost på”
Her refererer forfatteren til den virkelighed han selv, og formodentligvis en stor del af dennes læsere, er vokset op i. På den måde søger han at vække noget familiært og vedkommende hos dem. Tanken er, at den problematik, han skal til at udfolde, er en som mange kender til og har oplevet, som børn selv eller måske med deres egne børn, som voksne. 
 
2: Flere steder i teksten bruges besjæling af døde ting eller fænomener til at gøre teksten mere levende. Eksempelvis når ”vinden sniger sig ind under jakken” og altså udfører en konkret og bevidst handling, at snige sig. Et andet eksempel på samme er ”kulden bider i kinderne”, frem for fx bare at skrive det er koldt. 
 
3: Ved afsnittet hvor han når sit mål, har vi et eksempel på vendepunkt, eller et før/efter. Indtil da har teksten tjent som optakt til denne sidste del af bedriften. Beskrivelser af de fysiske anstrengelser og kropslige skavanker på grund af det ekstreme miljø, opbygger spændingen op til den forløsning, der sker, i det toppen nås. 
 
4: Verber valgt med et formål. Når et vindstød varsler, i stedet for at vinden blæser, øger det spændingen. Det samme kan ses, når der skrives om at rive sig løs, ikke bare trække eller rykke. Rive indikerer smerte oveni. 
 
5: Forfatteren gør god brug af variation i sætningslængde. Samtidig bruger han dette redskab til at skabe eller øge dramatisk spænding. Fx i det stykke, hvor forsøget på at rive tungen løs mislykkedes og resultatet beskrives med få, ultrakorte ord og sætninger. ”Rødt. Blod. Smerten får mig til at banke panden mod metallet.
favorite_border
0
Dit avatar
Tilføj kommentar

more_vert