# data[].attributes.body
אמר ליה רבי אלעזר... כי פעם אחת בא אלי פילוסוף של אומות העולם אמר לי אתם אומרים שאלקיכם מושל בכל רום השמים, וכל הצבאות והמחנות אינם משיגים המקום שלו, הנה המקרא הזה אינו מרבה כבודו, שכתבו כי בכל חכמי הגוים ובכל מלכותם מאין כמוך, מהי ההשואה לבני אדם. (פירוש: חכם גדול מחכמי הגוים בא לפני רבי שמעון לבזות חכמת ישראל ועבודתנו באמונה, שהיא בתמימות גדולה, בגין דלית מחשבה תפיסא ביה כלל. וחכם הזה היה מהפילוסופים האומרים שעיקר עבודת ה' להשיג אותו, כי לדעתם הם משיגים אותו, ובא להתלוצץ עלינו, ואמר אלקיכם שהוא מרומם מכל שכל אנושי, וצוה לכם לעבוד לפניו באמונה ותמימות ולא להרהר בו כלל, שלא לבד ששכל אנושי אינו משיגו, אלא אפילו החיילות והמלאכים העליונים לא ישיגוהו כלל... כאן דבר בלשון חכמה, כי הבין שיתרצו לו קושיתו בנקל, שהפירוש הוא, כי בכל חכמי הגוים ובכל מלכותם אין מי שישיג אותך, כי מאין כמוך הוא על דרך אלמלא ידעתיו הייתיו, ולפי שחכמי הגויים מתפארים שמשיגים אותו, הם נבחנים משום זה כמוהו, הכתוב אומר ששקר דברם, ואינם כמוהו, כי אינם משיגים אותו אלא הם מטעים את עצמם)...

# data[].attributes.headline
שירה דנטלסקי

# data[].attributes.subject
שירה דנטלסקי

# data[].attributes.body
"והיאך היא הדרך לאהבתו ויראתו, בשעה שיתבונן האדם במעשיו וברואיו הנפלאים הגדולים ויראה מהן חכמתו שאין לה ערך ולא קץ מיד הוא אוהב ומשבח ומפאר ומתאוה תאוה גדולה לידע השם הגדול כמו שאמר דוד צמאה נפשי לא-להים לאל חי, וכשמחשב בדברים האלו עצמן מיד הוא נרתע לאחוריו ויפחד ויודע שהוא בריה קטנה שפלה אפלה עומדת בדעת קלה מעוטה לפני תמים דעות, כמו שאמר דוד כי אראה שמיך מעשה אצבעותיך מה אנוש כי תזכרנו, ולפי הדברים האלו אני מבאר כללים גדולים ממעשה רבון העולמים כדי שיהיו פתח למבין לאהוב את השם, כמו שאמרו חכמים בענין אהבה שמתוך כך אתה מכיר את מי שאמר והיה העולם"
רמבם הלכות יסודי התורה ב ב

# data[].attributes.body
"והמצוה השלישית היא שצונו לאהבו יתעלה וזה שנתבונן ונשכיל מצותיו ופעולותיו עד שנשיגהו ונתענג בהשגתו תכלית התענוג וזאת היא האהבה המחוייבת. ולשון ספרי לפי שנאמר ואהבת את ה' א-להיך איני יודע כיצד אוהב את המקום תלמוד לומר והיו הדברים האלה אשר אנכי מצוך היום על לבבך שמתוך כך אתה מכיר את מי שאמר והיה העולם. הנה כבר בארו לך כי בהשתכלות תתאמת לך ההשגה ויגיע התענוג ותבא האהבה בהכרח" (מצוות עשה ג')

# data[].attributes.body
הדרך הפילוסופית היא הדרך בה אנו פונים אליו דרך הבנתנו ושכלנו. אנו חושבים, חוקרים, מתפלספים (במובן חיובי) ומגיעים למסקנה שמציאות הבורא היא מוכרחת, וכן היותו בלתי מוגבל הוא מושכל מוכרח וכן הלאה ומתוך ראיות ותפיסות אלו אנו דבקים בו ומשתעבדים אליו. יש יסודות אותם קיבלנו במסורת, אך גם כאן המסורת עניינה עוד כלי לבירור שכלי של אמיתות הדבר. כלומר ישנם חיובים מושכלים למתן תורה ושכר ועונש כגון האמירות: היתכן שלכל דבר ביקום יש תכלית כלשהיא אך לעולם כולו אין? היתכן שבורא עולם יצר תכלית ולא גילה לנו אותה? אך הם מחוזקים ומאומתים ע"י אמונת המסורת. כמו כן החיפוש אחר הוכחות מדעיות לתועלת המצוות, אין בזה רע כל עוד זהו לא המרכז של הקיום, וישנם כאלה שעיקר המוטיביציה לקיום נובעת מכך שברית מילה היא דבר בריא ושחיטה היא הדרך הכי פחות אכזרית והתפילין לוחצות בדיוק במקום של הדיקור הסיני...

# data[].attributes.body
״יסוד היסודות ועמוד החכמות, לידע שיש שם מצוי ראשון, והוא ממציא כל הנמצא. וכל הנמצאים מן שמים וארץ ומה ביניהם, לא נמצאו אלא מאמיתת הימצאו... המצוי הזה, הוא אלוה העולם, אדון כל הארץ... וידיעת דבר זה מצות עשה, שנאמר "אנכי ה' אלוהיך"
( משנה תורה לרמב"ם)

# data[].attributes.headline
תחיה פרייליך

# data[].attributes.subject
תחיה פרייליך

# data[].attributes.body
הרמב"ם הדגיש והבליט את מצוות אהבת ה', הטומנת בחובה את השאיפה העליונה והמתמדת לחיבור ולדבקות של האדם עם בוראו. בדברי הרמב"ם, חיבור זה מגיע מתוך רגשות עזים וכמיהה שאינה יודעת גבולות, כדבריו המפעימים בעוצמתם בסוף ספר מדע:

"וכיצד היא האהבה הראויה הוא שיאהב את ה' אהבה גדולה יתירה עזה מאוד עד שתהא נפשו קשורה באהבת ה' ונמצא שוגה בה תמיד כאלו חולה חולי האהבה שאין דעתו פנויה מאהבת אותה אשה והוא שוגה בה תמיד בין בשבתו בין בקומו בין בשעה שהוא אוכל ושותה, יתר מזה תהיה אהבת ה' בלב אוהביו שוגים בה תמיד כמו שצונו בכל לבבך ובכל נפשך, והוא ששלמה אמר דרך משל כי חולת אהבה אני"   (הלכות תשובה י', ג')

# data[].attributes.headline
אנו פוגשים את הקדוש 

# data[].attributes.body
אנו פוגשים את הקדוש ברוך הוא בהרבה מקרים בחיינו. אנחנו רק צריכים לשים לב לפגישות האלה. אם נסתכל איך הלב שיש לכול אחד מאיתנו, פועל, נבין שיש אלוקים אחד לעולם שמנהל את הכל מלמעלה. אם נשים לב שכולנו הצלחנו ל

# data[].attributes.body
דרך הפילוסופיה
חובת הלבבות שער ראשון פרק ו'
"כאשר נסתכל בעולם הזה, נמצאהו מחובר ומורכב, אין חלק מחלקיו מבלי חיבור וסידור.
כי אנחנו רואים אותו בהרגשותינו ושכלנו כבית הבנוי, אשר זומן בו כל הצריך לו: השמים ממעל כתקרה, והארץ מתוחה כמצע, והכוכבים מסודרים כנרות, וכל הגופות צבורות בו כמכמנים, כל דבר למה שצריך לו.
והאדם כבעל הבית המשתמש בכל אשר בו. ומיני הצמחים מזומנים לתועלת, ומיני החיות משתמשים להנאתו.....וכיון שהנמצאות הוות מן היסודות ומחוברות מהם, וידענו כי לא נמזגו מאליהן ולא נתחברו בטבען, מפני המחלוקת שביניהם,
עלה בדעתנו ונתברר בנפשותינו כי מחברם זולתם, וקושרם בלעדיהם, ומרכיבם כנגד טבעם על כרחם - הוא בוראם יתברך,
אשר תיקן קישורם ותיכן חיבורם".

# data[].attributes.body
פרט גדול במערכת האמונית של הרחקת ההגשמה הוא שלילת התארים, שהיא לדעת הרמב"ם התנאי להכרת השם האמיתית ולעבודתו מאהבה ולא מיראה, לאמונה-לשמה ולא שלא-לשמה, האמונה בה' מבחינת אלוהותו, שאינה נתפסת בקטגוריות של החשיבה האנושית, בניגוד לאמונה בו מבחינת תכונות ופונקציות המיוחסות לו, שהן כולן בהכרח – הכרח הנובע ממגבלות התודעה האנושית – בגדר הגשמה. אין בעולם תודעתנו האנושית תכונות או פונקציות שאינן נגזרות מן המציאות המוכרת לאדם. לפיכך כל המייחס אחת מהן לאלוהים שוקע באמונה אלילית: הוא עובד אלוהים בצלם אדם. אף מושג הידיעה השאול מתודעת האדם הוא ביחס לשם מושג של הגשמה, אין בין ידיעתנו ובין ידיעת ה' שיתוף אלא מבחינת המונח בלבד, המשמש בשתי משמעויות שונות: מצד – אחד המשמעות הידועה לנו מחוויתנו, ומצד שני – המשמעות הלא-ידועה לנו המתייחסת לבורא. ידיעתנו נגזרת מידוע נתון, ולא ייתכן לייחס ידיעה במובן זה לאל, שהרי אילו היה יודע דבר מסוים משום שדבר זה קיים – בעבר, בהווה או בעתיד – היה האל מופעל ע"י משהו שמחוצה לו. כל ידיעה שלנו נגזרת ממה שיש, ואילו ידיעתו של ה' קודמת ליש, והוא נגזר ממנה – ואין בעולם תודעתנו, בכוח ניתוחנו המושגי, ידיעה כזאת.

# data[].attributes.body
ההיסטוריה הייחודית של עם ישראל היתה אומרת דרשני גם אלמלא היתה התורה חוזה אותה מראש; עצם העובדה שהתורה אכן חזתה אותה מראש, ותיארה אותה בנבואה ברורה ומפורטת שאינה משתמעת לשני פנים, (בסוף ספר דברים, פרקים כח-ל; לב), מעידה בעליל על אמיתותה של התורה ועל כך שהיא ניתנה בידי האל. רק כוח עליון השולט בהיסטוריה יכול היה להבטיח את קיומו של עם ישראל כשהוא מפוזר בגלות, בתנאים שבהם כל עם אחר נטמע או הושמד במהרה;

# data[].attributes.body
'ואשר נשאו לבו ללמוד חכמות שהם כמו מעלות לעלות בהן אל מקום חפצו, יכיר מעשה ה' במתכונת ובצמחים ובחיות ובגוף האדם בעצמו, שידע מעשה כל אבר לפי התולדות, ולמה היה על זאת המתכונת... ומדרכי ה' ידע המשכיל את ה', וככה אמר משה הודיעני נא את דרכיך ואדעך. והנה הזכיר בדבור הא' אנכי ה' אלקיך, וזה לא יכול להבין רק מי שהוא חכם מופלא כי כבר פירשתי בשמות, כי זה השם לבדו העומד בלי שינוי ואין זולתו... '(אבן עזרא- שמות כ א)

# data[].attributes.body
הדרך השניה (דרך החוויה) היא צורת המפגש עם הבורא. הכרתנו את בורא עולם איננה מתחילה רק משכלנו אלא דרך התגלותו אלינו אנו מתחברים אליו. בכל מפגש שהוא, אין האדם מתקשר רק באמצעות השמיעה או הראיה אלא בשניהם כאחד, כשאני מדבר עם חבר כל החושים פועלים כולל מחשבות, רגשות, רצונות ודמיונות מהות האדם בכללותה מקבלת רשמים מהזולת. כך גם במפגש עם הבורא כל הוויתנו ומהותנו מקבלים רשמים ומתפעלים מכך, זוהי מציאות אחרת מאשר הבנה שכלית מצומצמת. איננו דנים האם הוא מוכרח או לא כיון שהוא כבר התגלה אלינו ונפגשנו איתו.

# data[].attributes.headline
צופיה ג'מיל:)

# data[].attributes.subject
צופיה ג'מיל:)

# data[].attributes.body
הרמב"ם בהקדמה לספרו החשוב 'משנה תורה' מפרט לנו בצורה נפלאה את השתלשלות התורה שבעל-פה ממשה רבינו ועד לרב אשי ורבינא שהיו חותמי הגמרא. אין יהודי שמטיל ספק באמיתותה של הגמרא,  וכך יוצא שיש לנו עדות מהרמב"ם לשושלת שעברה מאב לבן מקבלת התורה למשה בסיני ועד לכתיבת הגמרא שבה כולם מאמינים. יוצא מכך שיש לנו עדות חיה שכל ישראל קיבלו עליהם את אמיתותה של תורת משה!

# data[].attributes.body
"הָאֵל הַנִּכְבָּד וְהַנּוֹרָא הַזֶּה מִצְוָה לְאַהֲבוֹ וּלְיִרְאָה אוֹתוֹ
שֶׁנֶאֱמַר וְאָהַבְתָּ אֵת ה' אֱלֹהֶיךָ, וְנֶאֱמָר אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ תִּירָא.

וְהֵיאַךְ הִיא הַדֶּרֶךְ לְאַהֲבָתוֹ וְיִרְאָתוֹ?

בְּשָׁעָה שֶׁיִּתְבּוֹנֵן הָאָדָם בְּמַעֲשָׂיו וּבְּרוֹאָיו הַנִּפְלָאִים הַגְּדוֹלִים וְיִרְאֶה מֵהֶן חָכְמָתוֹ שֶׁאֵין לָהּ עֵרֶךְ וְלֹא קֵץ, מִיָּד הוּא אוֹהֵב וּמְשַׁבֵּחַ וּמְפָאֵר וּמִתְאַוֶּה תַּאֲוָה גְּדוֹלָה לֵידַע הַשֵּׁם הַגָּדוֹל,
כְּמוֹ שֶׁאָמַר דָּוִד צָמְאָה נַפְשִׁי לֵאלֹהִים לְאֵל חָי..."

# data[].attributes.headline
תהילה בן פזי

# data[].attributes.subject
תהילה בן פזי

# data[].attributes.body
"הבריאה היא המושג הפילוסופי היסודי במחשבת האנושות בכלל ובמחשבת ישראל בפרט- לעומת זאת האלוקות היא במעלה מתפיסת אנוש.
לכן המקור לידיעת ה' היא האמונה" (מתוך מושגים במחשבת ישראל)

# data[].attributes.headline
נוגה בן חיים

# data[].attributes.subject
נוגה בן חיים

# data[].attributes.body
הכרתנו את בורא עולם איננה מתחילה רק משכלנו אלא דרך התגלותו אלינו אנו מתחברים אליו. בכל מפגש שהוא, אין האדם מתקשר רק באמצעות השמיעה או הראיה אלא בשניהם כאחד, כשאני מדבר עם חבר כל החושים פועלים כולל מחשבות, רגשות, רצונות ודמיונות מהות האדם בכללותה מקבלת רשמים מהזולת. כך גם במפגש עם הבורא כל הוויתנו ומהותנו מקבלים רשמים ומתפעלים מכך, זוהי מציאות אחרת מאשר הבנה שכלית מצומצמת. איננו דנים האם הוא מוכרח או לא כיון שהוא כבר התגלה אלינו ונפגשנו איתו. במשך ארבעים שנה במדבר העם כולו ראה ,שמע וחווה בכל מהותו את רבש"ע: מן, ענני הכבוד, באר-מרים, נצחון במלחמות, ניסים תמידיים.

# data[].attributes.body
על פי הרמב"ם בספרו משנה תורה, האמונה באלהים נמסרה מדור לדור, מאז אדם הראשון ובניו, אשר האמינו בייחוד האל. בימי אנוש, נכדו של אדם הראשון, "טעו בני האדם טעות גדולה", לעבוד לכוכבים ולגלגלים, מתוך מחשבה שזה רצון האלוהים האחד בורא העולם. משם השתבשה בעולם האמונה בהדרגה, עד שבאו העמים כולם לעבוד עבודה זרה "ועל דרך זו היה העולם מתגלגל והולך עד שנולד עמודו של עולם שהוא אברהם אבינו". הוא הפיץ את האמונה שיש לעבוד רק לבורא האחד אבל כשירדו עם ישראל למצרים החלו רובם לעבוד עבודה זרה עד שה' הוציא את עמ"י ממצרים ושלח את משה רבינו וציווה את עם ישראל שלא לעבוד עבודה זרה

# data[].attributes.body
"השלמות האמיתי הוא רק הדבקות בו יתברך ... כי רק זה הוא  הטוב וכל זולת זה שיחשבוהו בני האדם לטוב אינו אלא הבל ושוא נתעה. אומנם לשיזכה האדם לטובה הזאת  ראוי שיעמול ראשונה להשתדל ביגיעו לקנותה, והיינו שישתדל להדבק בו יתברך בכח מעשים שתולדתם זה העניין והם הם המצוות"
( מסילת ישרים פרק א')

# data[].attributes.body
התורה שבכתב היא אמנם מסמך קיים, אך תולדותיה ונסיבות חיבורה הם דבר שבמסורת, ואף דרך קריאתה תלויה במסורת. המסורת מייחסת את התורה למשה, וקובעת את זמן חיבורה לימים בהם שהו בני ישראל במדבר, לפני כיבוש הארץ.ייחודיותה של המסורת על תורה שבכתב, היא עריכתה בצורה של ברית. בשונה מחיבורים וספרי חכמה אחרים שנכתבו בצורה בלתי מחייבת, התורה נוסחה מראש בצורה של ברית מחייבת, ומוקפת בכללים מחמירים של דרכי שמירתה והעברתה מדור לדור.

# data[].attributes.attachment_link.title
עבודה לשיעור אמונה