# data[].attributes.headline
Diskussion + afrunding: God saglig argumentation + rygdækning

# data[].attributes.subject
Diskussion + afrunding: God saglig argumentation + rygdækning

# data[].attributes.body
På trods af Mette Nexmands usaglige argumentation og forsimplede påstande har hun dog stadig et budskab, man ikke kan overse. Problemstillingen angående udviklingen af debatkulturen er dog mere nuanceret end hvad Nexmand antyder. Hvis vi starter med Nexmands argument omkring den smadrede debatkultur, mener hun at debatterne går i ring uden, at der er nogle, der bliver mindre vrede eller mere nuanceret. Mette Nexmand giver samtidig stærkt udtryk for, at hun  er imod Mikael Jalving og således andre typer ”provobloggere”, som hun kalder dem. Man må antage, at Mette Nexmand har ret i, at der er opstået en manglende tolerance, men når det er sagt, er det også vigtigt at huske på, at vi har ytringsfrihed og lever i et velfungerende demokratisk samfund. Det vil derfor være uundgåeligt, at der vil være mange forskellige holdninger, og derfor vil der med sikkerhed opstå uenigheder. Med det sagt, er det så ikke netop der, at der opstår nuancer? Mette Nexmand hævder at vi spilder tiden i kommentarfelterne til artikler, opslag, udtagelser osv. men her glemmer Nexmand at de sociale medier støtter demokratiet. Lige netop med de sociale medier har enhver dansker muligheden for at udtale sig og blive hørt i det forum. Hvis det skulle være således, at det kun var en flok intelligente veluddannet mænd, som måtte debattere i Danmark, ville nuancerne forsvinde. På den anden side har Nexmand ret i, at vreden har taget over og tolerancen samt tålmodigheden er faldet markant, men hvis vi kassere købmanden nedefra Brugsen, Inger fra dametøjsbutikken på hjørnet og Ole som er skolelærer på den lokale skole, sker der noget endnu værre for demokratiet. I det demokratiske Danmark er vi alle vurderet lige værdige i og med, at hver vores stemme til valget vejer lige meget, og dermed vejer vores holdninger i en debat også lige meget. Vi skal derfor alle have lov at deltage i en debat på trods af IQ og uddannelse. Netop på de sociale medier har alle samme mulighed for at kommentere og debattere, og derfor kan man sige, at de sociale medier faktisk støtter debatkulturen og endda skaber en effektiv debatkultur. Det kan til gengæld indvendes, som Mette Nexmand siger, at et ”brevskrivningskoncept” kan medvirke til at skabe en tolerance og mulighed for afspejling i hinandens holdninger. Dog må man antage, at dette vil sænke en debat i og med, at selve debatten vil gå i et langsommere tempo. Mette Nexmand hævder, at debatkulturen er smadret, men hvis man ser på det stigende antal af forskellige debatter, og den lettere måde at melde sig ind i en debat, må man næsten sige, at debatkulturen er blevet fodret af og får sin energi fra de sociale medier. Hvis man derimod ser på tonen, når der foregår en debat, kan man tale om hvorvidt de sociale medier er et positivt middel i en debat. Mette Nexmands pointer med hendes udtalelse om Mikael Jalving vidner om, at hun mangler en form for ansvar fra debattørerne. Der er selvfølgelig den risiko med sociale medier, at debattørerne kan få følelsen af, at de ikke skal stå til ansvar på samme måde for det de skriver, som hvis de stod ansigt til ansigt med de andre debattører, og det er her at den dårlige tone kan opstå. På den anden side kan den form for ”anonymitet” medvirke til, at der springer flere debattører til, som ellers ikke ville melde sig. Dog viser en undersøgelse fra ”Kulturstyrelsen”, at det kun er 5,9 procent, der er ”meget villige” til at deltage i en omstridt debat. Man må derfor antage, at den dårlige tone ikke er styret af Danmarks største stemme. Det, der står tilbage er dog, at man ikke kan se bort fra, at der vil optræde debattører på de sociale medier, som vil benytte muligheden for at undgå at stå til ansvar for deres kommenteringer og skabe en hård tone i debatterne. Men når det er sagt, må vi konkludere, at de sociale medier effektiviserer debatkulturen via den stigende kvantitet, og i og med at alle holdninger kan komme på banen skabes nuancerne, og kvaliteten af debatterne stiger.

# data[].attributes.body
Disse argumentationsmæssige fejl, i form af postulater og generaliseringer, har dog ikke nødvendigvis betydning for hvor vidt Mette nexmand har en pointe eller ej.

Sociale medier har uden tvivl gjort den offentlige debat mere mangfoldig på godt og ondt. Om end det måske ville være rart at slippe for de personer som på nettet medvirker til den usaglige og hadefulde debat, så er det måske nødvendigt at se på netop dette problem som en uundgåelig konsekvens af den demokratiske debat. Hvis man ser på problemet fra et løsningsorienteret perspektiv, hvad er så løsningen? Hvis man pludselig vil begynde at sortere i hvilke personer som fortjener muligheden for at kunne ytre sig, så bryder man hele grundpræmissen for den frie debat og ikke mindst YTRINGSFRIHEDEN… se det er noget som kunne bringe et kommentarfelt i kog.  Desuden vil et sådant indgreb kræve nogle faste parametre at måle efter. På samme måde som man regulerer muligheden for at tage kørekort efter alder og fysisk tilstand. Målbare parametre som er til at tage og føle på. Problemet her er dog at der ikke er så let definerbare parametre. Om end visse samfundsgrupper måske bliver skudt i skoene at være lidt hurtigere ved tasterne end andre, når EB.dk bringer en integrationsrelateret artikel, så er der dog tale om en broget skare. Hadefulde kommentarer og rabiate holdninger er ikke længere forbeholdt tossede fantaster, men kan nu til dags ligeså vel komme fra Flemming i badmintonklubben eller Tina fra regnskabsafdelingen. Nogle vil måske mene at det er noget af en påstand at komme med, ikke desto mindre er det dog det billede som klart viser sig hvis bare man bruger 2 minutter i et Nationen! kommentarfelt. Selv kender jeg ganske almindelige personer som fysisk overfor et andet menneske, formår at argumentere på en ordentlig og saglig måde. Dog falder sagligheden og den gode tone med lynets hast når jeg på daglig basis konfronteres med deres kommentarer på sociale medier.

Netop dette rejser endnu flere interessante spørgsmål: Er folk virkelig sådan, som de er på nettet? Har folk virkelig så skarpe holdninger eller overdrives der på nettet? Og skal vi overhovedet gå i kamp mod de stødende holdninger eller er det blot udvekslingen som er problemet?

Da jeg fornyeligt genhørte radioprogrammet ”Monte Carlo” faldt jeg pudsigt over en ganske relevant diskussion. I programmet diskuterede Esben Bjerre og Peter Falktoft netop den hårde tone på sociale medier, her kom de dog frem til at man ikke kan gøre op med ”sindssyge” holdninger, dog kan man opildne folk til at så ved den samme holdning når de sidder bag en computerskærm, som når de står i netto. Eller som de to værter selv sagde det: ”hvis du også er skingrende psykopat når du står nede i Netto, så fortsætter du bare”. Og netop her har de to værter måske en pointe. Man kan aldrig tvinge folk til at have en hvis holdning, ”politisk korrekt” eller ej. Man kan måske mene at roden til alle usunde kommentere er usunde holdninger, og om end dette måske er sandt, må man nok samtidig indse at det ikke er alle mennesker hvis holdning vil stemme overens med den mangfoldige konsensus af rigtigste og forkerte holdninger. Gør man dog et hårdnakket forsøg vil man hurtig finde sig selv viklet ind i samme net af dårlig tone som man i første omgang forsøgte at gøre op med.

Ved du ikke hvad jeg mener, kan du f.eks. sætte en rødglødende socialist og en hårdnakket liberalist til at diskutere fordelingspolitik. Der vil du hurtigt sande at nogle mennesker bare er for uenige til nogensinde at kunne blive enige.

Det vi dog måske kan gøre noget ved, er tonen og måden hvorpå vores forskelige synspunkter udveksles. Men hvordan? Rundkredsagtige diskussionsgrupper på nettet anno 2016 er nok ikke realistiske, dog kan vi opfordre vores medmennesker og ikke mindst os selv, til i højere grad at stå ved den samme holdning, BÅDE på nettet og når vi står ansigt til ansigt. Eller med Monte Carlo drengenes ord:  ”hvis du også er skingrende psykopat når du står nede i Netto, så fortsætter du bare”, men hvis du heller ikke ønsker at putte dig selv i den kategori, så er vi nogle der venter på at de åbner en ny kasse.

# data[].attributes.body
Måske er argumentationen en smule indigneret og følelsesladet, men det kan diskuteres om sociale medier i virkeligheden ødelægger debatkulturen i Danmark. Denne holdning til sociale medier og debatkulturen er Mette Nexmand ikke ene om. For nyligt var der en politiker ved navn Winni Grosbøll fra Soc.dem., som trak sig fra den digitale debatkultur. Udover Grosbøll har også Søren Espersen fra Dansk Folkeparti vinket farvel til Facebook og andre sociale medier, bl.a. pga. trusler og mangel på anstændig debat. Det er gået så vidt, at den danske statsminister, Lars Løkke Rasmussen fra Venstre, opfordrede ved nytåret 2016, at befolkningen bør holde en sober tone på de sociale medier og i den politiske debat. Min egen personlige holdning ligger i samme tråd som Nexmand og de andre politikere, og alligevel ikke. Jeg er af den opfattelse af, at Facebook bør være et sted, hvor man kan mødes på tværs af sociale klasse og ud over sin egen omgangskreds og diskutere politiske emner. Hovedsageligt fordi, at det gør det nemmere for befolkningen at deltage aktivt i det danske demokrati, som vi værdsætter så højt. Det bringer mange flere holdninger i spil, og jeg mener, at der i dette ligger stort potentiale. Men på den anden side kan jeg godt se, hvor Nexmand, Grosbøll og Søren Espersen kommer fra. Debatkulturen er mange steder præget af usaglighed, der er skadeligt for den debatkulturen. Et eksempel på dette er, at folk er hurtige til at dømme andre på baggrund af en måske dårlig formuleret påstand, hvorefter der, som Mette Nexmand nævner i sin artikel: ”I det øjeblik, du har skrevet en kommentar, får du kommentarer på din kommentar, som giver nye kommentarer, og det hele ophæver sig selv i en stressende rundesang. ”. Sociale medier rummer en hel del potentiale, men det stiller også krav til læseren/modtageren. Men modsat kan man også sige, at det selvfølgelig ikke er alle, der har adgang til de sociale medier, man kan dog antage, at der i fremtiden højst sandsynligt vil være. Som debattør online bør man være i stand til at forholde sig kritisk som modtager, og som afsender bør man som det mindste forholde sig så sagligt som muligt og have tænkt ens opslag igennem inden man lægger det op. Manglen af det fysiske aspekt, gør, at folk ikke tænker så meget over, hvordan det bliver modtaget, men samtidig tænker man også mere over det man siger, inden man siger det. Det kan være sværere at trække i land digitalt end i den virkelige verden.

# data[].attributes.headline
God afrunding, hvor Nexmand elegant trækkes ind (et par elementer fra karakteristikken kunne have været taget med - fx. den noget forsimplede fremstilling hos Nexmand)

# data[].attributes.subject
God afrunding, hvor Nexmand elegant trækkes ind (et par elementer fra karakteristikken kunne have været taget med - fx. den noget forsimplede fremstilling hos Nexmand)

# data[].attributes.body
Man kan uden tvivl mærke, hvordan den digitale verden har fået et større tag og mere fremtrædende betydning for det samfund, som vi kender i dag. Den digitale debatkultur er ikke smadret på grund af de sociale medier, som Mette Nexmand slår til lyd for i sin artikel, men har udviklet sig til at være en magtfaktor i sig selv. De sociale medier har nemlig gjort det muligt at sprede og promovere nyheder med et snuptag, og selv politikere begynder at gøre brug af dem, når de vil sætte en diskurs og nå ud til en bredere del af befolkningen. Men alt har ikke altid været så ’stueren’, og de sociale medier har også en slagside. Indimellem er det helt utroligt, hvad folk hælder i hovedet på mennesker, som man slet ikke kender eller har mødt. Og det er dét, der truer debatkulturen. Det er ikke selve de sociale medieplatforme, men rettere den kutyme og etik, der nu omkranser og forbindes med dem. Saglige diskussioner på de sociale medier ender ofte med, at debattørerne står i hvert sit ringhjørne, og tendensen viser, at man som debattør på eks. Facebook hellere går efter manden end sagen. Om det vil ændre sig i fremtiden kan vi kun håbe på, men indtil da må personer som Mette Nexmand, der er utilfreds med debatkulturen på de diverse medier, finde et andet sted at debattere.

# data[].attributes.headline
God afrunding (et par elementer fra karakteristikken kunne have været taget med - fx. den noget forsimplede fremstilling hos Nexmand)

# data[].attributes.subject
God afrunding (et par elementer fra karakteristikken kunne have været taget med - fx. den noget forsimplede fremstilling hos Nexmand)

# data[].attributes.body
Debatter i det danske samfund foregår i høj grad på de sociale medier, og der er intet tegn på, at det vil ophøre med at være sådan. For nogen er dette en mareridtssituation, da alle, uanset kvalifikationsniveau kan dele deres holdninger, anonymt og helt uden konsekvenser. Det er blandt andet dette standpunkt, Mette Nexmand tager. Dog står det stærkest tilbage, at digitale debatter oftest vil føre til noget positivt. At mange forskellige mennesker med vidt anderledes holdninger og baggrunde kan mødes på lige fod, og diskutere, vil uden tvivl føre til en mere demokratisk og mangesidig debat. På trods af, at internettet kan byde på mange heftige og ensidige debatter, vil det med internettets uafbrudt voksende størrelse, altid være muligt at opsøge fora, med nuancerede debatter, som foregår i en sober tone.