# data[].attributes.headline
Tavasz végén, nyár elején nagyon sok finom gyümölcs beérik.

# data[].attributes.subject
Tavasz végén, nyár elején nagyon sok finom gyümölcs beérik.

# data[].attributes.body
Nézzétek meg a ti kertetekben melyik gyümölcs mosolyog rátok éretten a fákról és a bokrokról.

# data[].attributes.body
Május végén garantáltan kint tudsz már mozogni a szabadban. Ehhez hoztam néhány ötletet.
1. Heti tornából
Távolugrás
-talajra fektetett kötélpár( 50 cm távolságban) átugrása egy lábról két lábra
- homokozó elé 50 cm távolságban lefektetett kötél átugrása egy lábról két lábra, talajfogás a homokozóban a törzs előrelendítésével, a kar hátralendítésével.
Kislabdahajítás
- bemelegítés: indián szökdelés, karkörzés előre hátra 6-8 x harántterpeszben
- 2 méter magasan kifeszített kötél fölött maroklabda átdobása
(fontos, ha a dobó kéz a jobb kéz, akkor az ellentétes oldali láb vagyis a bal láb van elöl dobáskor, s a törzs elfordul a dobás irányába)
2. Számolós mozgás videó
Az előzetesen egyeztetett számokra kell ráugrani a pároknak, ha kész a színes mezőre ugranak,majd  hátrafelé ki a pályáról.

# data[].attributes.body
Zöldhagymát, zöldborsót, salátát, retket lehet készíteni  s már készülhet is a tavaszi zöldséges kosár.
Az írás elsajátításához fontos, hogy az ujjak izmai erősek legyenek, ebben segít a gyurmázás során a sodrás, a gömbölyítés a lapítás technikája. A rész - egész viszonyának átlátása pedig a logikai képességek fejlődését segíti elő.

# data[].attributes.attachment_link.title
ZENE OVI - Ezt énekeljük az oviban - Én kis kertet kerteltem

# data[].attributes.body
Sárgarépa,
burgonya,
kukorica,
paprika.
Karfiol és karalábé,
zöldbab, zeller, csalamádé.
Cékla, zöldborsó, saláta,
rebarbara, retek, spárga.
Káposzta, lencse, uborka,
vöröshagyma, kapor, torma.
Fokhagyma, tök, cukkini,
sóska, spenót, brokkoli.

Paradicsom, padlizsán,
zöldséget falj, kiskomám!

# data[].attributes.body
Saláta Sára
elment a vásárba
idres-bodros, fidres-fodros
zöld selyem szoknyába.

Vele ment, vele ment
zámolyi szekéren
Retek Peti, Répa Rozi,
Cékla Cilikével,

Uborka Borka
meg a Bálint Alma,
Kukorica Katica,
Petrezselyem Panna.

Hogy odaértek,
le is telepedtek,
jó Burgonya Boldizsárnak
jónapot köszöntek.

Agárdi szekéren
most döcög be éppen
zöld pocakos Dinnye bácsi
a háza népével.

Kel Kelem, Sós Jóska,
Parja Pál is ott van,
Körte úrfik mosolyognak
katonás sorokban.

Paradicsom Piroskát
Tök Tóni kíséri,
itt jön Borsó Bözsike
és Paszternák Trézsi.

Szilva Száli kék ruhában,
Birs Biri sárgában
kínálkozik egyre-másra
a hetivásárban.

Velük a sok kofa néni,
A szíves szót ingyen méri:
- Jó napot! – Jó napot! –
- Komámasszony mit hozott?

- Répát, babot, tököt, lencsét…
- Adjon Isten jó szerencsét…
- Adjon Isten magának is minden jót:
ezüstpénzes, aranypénzes vásárlót!

Egy nagysága itt jön már is,
zsebében a bugyelláris:
- Kofa néni, megveszem a portékáját,
de csak akkor, ha nem tartja ki az árát!
- Ó, galambom, dehogy drága…
Egy fillérért pengő ára!

Van itt mindenféle jó,
úri konyhára való!
Főzelékek kínálkoznak,
Friss gyümölcsök mosolyognak:

- Engem vegyen, ténsasszony!
- Mibelőlük válasszon!
Zöldségek is egyre hívják:
- Töltse meg a kosárkáját!

Csak az egy Saláta Sára
dinnyeg-dünnyög egymagába.
Erre fordul, arra fordul,
A vevőre zordan mordul:

- Enyje kérem, de goromba!
Összegyűri, összenyomja
fidres-fodros szép ruhámat,
dudos selyem szoknyácskámat!

- Adta kényes portékája,
begyeskedő salátája!
Lám, az orrát de felvágta…
Hadd hallom hát, mi az ára?

- Hallja lelkem ténsasszony,
nézzen szét a piacon,
Nincs szebb, mint Saláta Sára!
Pengő az urolsó ára!

- Hahaha! Hahaha!
No, ez aztán megadta!
Egy pengős saláta?
Öregapám se látta!

- Nevessetek, bánom is én,
fittyet hányok rája:
Majd megadja az egy pengőt
a király szakácsa!

- Hahaha! Hahaha!
Ó, te balga Sára!
Lesheted, hogy érted jöjjön
a király szakácsa!

Estig is itt ülhetsz
magad a vásárba
Egy pengőt - hahaha -
ki ad salátára?

Pereg a szó, peng a pénz a hetivásáron,
minden zöldség elkelt már ilyen-olyan áron.
Elvitték a burgonyát,
almát, babot, céklát,

zöld uborkát, sárga borsót,
gyönge kerékrépát.
Kukorica Katicát nagy szekérre rakták,
Dinnye Danit Debrecenbe autón szállították.

Elkelt a jó Kel Kelemen
öt fillérért párba,
Tök Tóninak, Paraj Pálnak
is akadt gazdája.

Birs Birkét, Szilva Szálit
a bíróné kérte,
méltóságák alkudoztak
Retek Petikére.

Barack Bercit egy szakács
nagy pénzen kereste,
Murok Miskát, Mák Mariskát
autón vitték Pestre.

Paradicsom Piroskát
Vékaszámra hordták…
A piacot egy-kettőre
kitakarították.

Késő van már, délre jár már,
fogy a nép a piacon,
bevásált már Julcsa, Borcsa,
ifiasszony, kisasszony.

Minden elkelt illő árba,
ki egyenkint, ki meg párba.
…Csak ki maradt ott magába
fidres-fodros zöld szoknyába?

A Saláta Sára!

Bezzeg, most már szánná-bánná,
a fejét is falba vágná…
Kínálkozik, de hiába:
hoppon maradt finnyás Sára.

- Jajjajjaj, de bolond voltam,
hogy az orom úgy fennhordtam!
Nem kellek már senkinek se,
itt maradtam szégyenszemre.

- Ténsasszonykám, szép nagysága,
tegyen be a kosárba!
Vigyenek el, jó emberek,
akár ingyen is elmegyek…

Nem bánom már, akárhova:
nagy konyhába, kis kunyhóba,
ecetbe vagy olajba,
berántva vagy habarva,

vagy akár egy rongyos zsákba
kis kacsáknak vacsorára! –
De hiába kínálkozik,
egy vevő sem találkozik:

- Nem kellesz te kényes Sára,
se délre, se vacsorára,
pengőért se, fillérért se,
még egy lyukas garasért se!

No, mi baj van? Ej, gyerekek,
talán csak nem pityeregtek?!
Ne fájjon a szívecskétek:
Jó vége lesz a mesének!

Szemétdombon hervad Sára
búbánatos árvaságba:
búbánat Isten látja,
amit vétett, megbocsátja.

Esővízzel megmosdatja,
napsugárral cirógatja,
lengedező szellőcskével
gyűrt ruháját fodrozgatja.

Kis Saláta újra éled:
- Istenem, de szép az élet! –
Karocskát nyújtja égre:
kivirágzik örömébe!

Ága-boga, száz virága
magot érlel forró nyárba.
Magocskáit szerteszórja,
ki is keltek kakukkszóra.

Sára mama nevet, örül!
Száz gyermeke köröskörül:
harmatlepte, madárlátta
száz kis fodros saláta.

Marcsa, Miska, hogy meglátta,
kis kertjébe palántálta,
szépre, nagyra felnevelte,
a piacra ki is vitte.

Mind el is kelt, illő árba
fehérvári nagy vásárba:
nénik, bácsik mind megvették,
fényes pénzzel megfizették.

Gyűlt a sok pénz, csengő-pengő,
sok fillérből lett a pengő…
Száz fillérért száz saláta:
mégis pengő lett az ára!

# data[].attributes.body
Hozzávalók

25 dkg mascarpone,

5 dkg fehércsokoládé,

2-2,5 dl tejszín,

10 dkg porcukor,

40 dkg eper.

Elkészítés

A fehércsokoládét vízgőz fölött megolvasztjuk.
A mascarponét kikeverjük 5 dkg porcukorral és hozzáadjuk a fehércsokit és a felvert tejszínhabot.
Az eper felét összeturmixoljuk, (én villával nyomkodtam) 5 dkg porcukorral.
Az eper másik felét feldaraboljuk.
Pohárba rétegezzük az epret, krémet és az eperöntetet.
Tegyük hűtőbe fogyasztás előtt!

# data[].attributes.body
Először olvassátok el Kopogi történetét.
Beszélgessetek arról a ti kertetekben, mit vetettetek el, hogyan gondozzátok a növényeket, s mit fogtok készíteni belőle,ha megnő.
Ha van rá lehetőség menjetek el apával, anyával a piacra vagy a zöldségboltba s vedd szemügyre mi változott az őszi piac kínálatához képest. Mi az ami most tavasszal érett be és ősszel már nem találkoztunk vele vagy találkoztunk csak más formában???

# data[].attributes.body
Lábtorna

# data[].attributes.body
...lehet akár borsót is

# data[].attributes.headline
Páskándi Géza- Konyhakertben s a kert körül

# data[].attributes.subject
Páskándi Géza- Konyhakertben s a kert körül

# data[].attributes.body
Kis kukac megy kalákába,
a zizegő salátába.

Vöröshagyma irigyli:
pirosabb a ribizli.

Nagy bohóc a paprika,
veres orra, orrlika.

Retkes ez a retek,
mosdani nem szeret.

Úgy áll ott a sóska,
mint savanyújóska.

Ernyőt nyit a kapor,
hogy ne verje zápor.

# data[].attributes.body
Hol volt, hol nem volt, volt egyszer egy csigacsalád. Heten voltak: csigamama, csigapapa és öt csigacsemete. Mindegyiküknek volt saját háza és uzsonnás táskája.
Csigamama minden reggel letépett egy friss salátalevelet, azt hétfelé osztotta, és a táskákba csomagolta. Csigapapa kiadta a jelszót:
– Megvan már az eleség, indulhatunk feleség! – és elindultak libasorban sétálni.
Elöl ment csigamama, mögötte bámészkodott öt csigacsemetéje, hátul vigyázott rájuk csigapapa.
Minden nap megmászták a Virágos-dombot. Fölfelé lassan kapaszkodtak, lefelé gyorsan csúsztak.

Lassan mászik csigabiga,
táskájában eleség,
mászik véle lánya, fia,
csigabiga feleség.
Lefelé gyorsan csúsztak:
Gyorsan csúszik csigabiga,
kéne már az eleség,
éhes lett a lánya, fia,
csigabiga feleség.

A domb aljában kicsomagolták az eleséget, és eszegetni kezdtek.
Arra ment egy éhes tücsök. Nagyot kordult a gyomra:
– Mennyi finom saláta, megenném egy falásra!
A legkisebb csiga megsajnálta az éhes tücsköt. Adott neki egy falat salátát.
Tovább eszegettek.
Arra repült egy csavargó madárka. Vágyakozva pillantott a salátára:
– Mindjárt vígabb lennék, ha egy kicsit ennék!
A legkisebb csiga megsajnálta a csavargó madárkát. Adott neki is egy falatot.
Megint tovább eszegettek.
Arra futott egy vézna nyúl. Úgy lihegett, mint egy fújtató:
– Reggel óta szaladok, adjatok egy falatot!
A legkisebb csiga a vézna nyulat is megsajnálta. Nekiadta az utolsó falatját.
Mikor befejezték az eszegetést, összecsomagoltak, és hazaindultak:

Elfáradt a csigabiga,
elfogyott az eleség,
elfáradt a lánya, fia,
csigabiga feleség.

A Virágos-domb tetején szembejött velük a forgószél. Úgy zúgott-búgott, mint egy búgócsiga. A csigacsemeték mindjárt elfelejtették a fáradtságot, és csúfolódni kezdtek:
– Búgócsiga! Búgócsiga!
– Elhallgassatok! – röstelkedtek a csigaszülők. – Ne csúfolódjatok! Kérjetek szépen bocsánatot!
Ám a nagy zúgás-búgásban a csigacsemeték nem hallották meg a csöndes szülői szót.
– Búgócsiga! Búgócsiga! Brrrr! Brrrr!
Megelégelte a csúfolódást a forgószél:
– Majd adok én nektek búgócsigát! Egyszer voltam nálatok, elviszem a házatok! – azzal fogta, és felragadta mind a hét csigaházat. Megforgatta, megpörgette, mint a porszemeket.
– Egyszer voltam nálatok, forgatom a házatok! – Úgy játszott velük, mintha labdázna.
Mikor kijátszotta magát, visszapottyantotta a házakat a csigák hátára, és hahotázva elnyargalt:
– Ugye jó tréfa volt?!
– Mi az a tréfa?... – szepegte a legkisebb csiga.
Fáradtan érkezett haza a csigacsalád. Hang nélkül rakták le az üres uzsonnás táskákat.
– Holnap bocsánatot kell kérnetek a forgószéltől! – jelentette ki csigapapa.
– És minden rendbe jön! – 🤬 hozzá csigamama.
– Igen mama, igen papa! Jó éjszakát mama, jó éjszakát papa! – válaszoltak kórusban a csemeték, és bevonultak a házaikba.
– Aludj te is, kicsim! – simogatták meg a csigaszülők a legkisebbet, aki még mindig ébren téblábolt. Azután házukba vonultak a szülők is. Az ajtót belülről jól bezárták.
Bezárkózott csigamama, elaludt csigapapa, bebújtak a testvérek... Csak a legkisebb csiga motoszkált a háza körül:
– Itt volt... Itt van!... Nem, ez nem az... Ez az!... Nem, ez sem az... Hol van hát?!... Hol az ajtóm?! Nincs meg az ajtóm!! Segítség! Elveszett az ajtóm!
Próbálta elölről, próbálta hátulról, próbálta jobbról, próbálta balról, de hiába.
– Nem tudok bemenni a házamba! Segítség!!
Abban a pillanatban megzörrent mellette a fű: ott állt az éhes tücsök. Megreccsent fölötte az ág: ott ült a csavargó madárka. Megdobbant előtte a föld: ott magasodott a vézna nyúl.
– Mit segítsünk, legkisebb csiga?
– Keressétek meg az ajtómat!
– Az ajtódat? De hiszen ott van!... – kezdte a nyúl.
– A házadnak a... – folytatta a madárka.
– Tetején! – fejezte be a tücsök.
– Ó, jaj! – jajgatott a legkisebb csiga. – A forgószél! Fordítva adta vissza a házamat!
– Ne búsulj, legkisebb csiga, segítünk mi a bajodon! – s a tücsök, a madárka meg a nyúl addig hórukkoltak, míg a házat visszafordították a talpára.
– Tessék, legkisebb csiga: az ajtó!
– Fáradj be rajta!
– Nyugodalmas jó éjszakát!
– Köszönöm barátaim! – ásította kimerülten a legkisebb csiga. – Jóéjszakát világ! – és úgy aludt reggelig, mint a bunda.
Reggel napsütésre ébredtek. A forgószél újra vidáman táncolt a réten.
– Nem vagy búgócsiga! Nem vagy búgócsiga! – kiabálták neki kórusban a csigacsemeték. A forgószél örömében úgy elnyargalt, hogy aznap elő sem került többet.
Csigamama friss salátalevelet tépett, hétfelé osztotta, az uzsonnatáskákba csomagolta, aztán tépett még egy levelet, háromfelé tépte, s adott a tücsöknek, a madárkának meg a nyúlnak is. Csigapapa rázendített:
– Megvan már az eleség, indulhatunk, feleség! – és elindultak a Virágos-domb felé.
Elöl ment csigamama, mögötte bámészkodott az öt csigacsemete, hátul vigyázott csigapapa. Mellettük mászott a mindig éhes tücsök, fölöttük repült a csavargó madárka, előttük nyargalt a vézna nyúl. Aki nem hiszi, keresse meg őket a réten!

# data[].attributes.body
A diétás epres túrótorta hozzávalói:

20 dkg teljes kiőrlésű, cukormentes/szénhidrátcsökkentett keksz (esetleg zabkeksz, vagy bármilyen, ami beilleszthető a diétádba)

25 dkg túró

15 dkg margarin

30 dkg eper

15 dkg görög joghurt

8 dkg cukornak megfelelő édesítőszer

vanília aroma vagy 1 rúd vanília

1 citrom

1 csomag tortazselé

5 lap zselatin

A diétás epres túrótorta elkészítése:

Daráld le alaposan a kekszet, majd keverd hozzá a megolvasztott vajat, hogy egy olyan masszát kapj, amit egy vajjal kikent tortaformába nyomkodhatsz egyenletesen. Az alappal nincs más dolgod, de ha szeretnéd, egy kis édesítőszer vagy kakaót is keverhetsz bele, így édesebb (vagy kakaós) lesz az alap.

A túrót nyomkodd össze, keverd hozzá joghurtot, add hozzá az édesítőszert, a citrom reszelt héját és frissen facsart levét, majd mehet bele a vaníliarúd. Miközben a túrós masszát hagyod pihenni, a lapzselatint egy dcl vízbe téve oldd fel. Nagyon figyelj rá, hogy csak melegedjen a víz, de ne forrjon. Ha elkészült, keverd a túróhoz, majd tedd rá a kekszes alaphoz, és ezt is oszlasd el egyenletesen. Már majdnem meg vagy, most tedd az egészet a hűtőbe!

Ha akarod, egyszerűen ráteheted a gyümölcsöket a tetejére, de készíthetsz rá zselét is. Ha az utóbbit választod, a zselé csomagolásán lévő leírást használd, és langyosan öntsd a torta tetejére. Ebben az esetben hosszabb idő kell neki, hogy megdermedjen, de egyébként is érdemes egy éjszakát állni hagyni, hogy tökéletesen összeérjenek az ízek! Isteni lesz, jó étvágyat kívánunk hozzá!

hirdetes

# data[].attributes.body
1.Rakjatok sorba az asztalon gyümölcsöket vagy azok képeit ( lehet újságból kivágott is). Nézd meg jól a sorrendet hogy követik egymást a sorban,majd anyukád változtasson meg egy dolgot,te pedig találd ki mi változott meg.
2. Letakart kis kosárba helyezzetek néhány gyümölcsöt, s próbáld tapintás után kitalálni, melyik gyümölcsöt fogtad meg. Próbáld elmondani mit érzel a kezeddel.       ( kicsi, nagy,puha, kemény, sima,göröngyös, van-e szára,stb.)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Vidovszky Sára - gyógytornász Tornázz a plüssöddel!

# data[].attributes.body
Zöld saláta palántája

nő, ha eső esik rája.

De elázna, meg is fázna,

ha nem sütné napsugárka.

Zöld saláta szoknyájára

kényes, mint a király lánya.

Csipkés fodra nem lóg porba,

fejecskéjét fennen hordja.

Rokolyája, friss torzsája

nyuszié lesz vacsorára.

# data[].attributes.headline
Kovács Barbara- Kata és a zöldborsó főzelék

# data[].attributes.subject
Kovács Barbara- Kata és a zöldborsó főzelék

# data[].attributes.body
Anyának nagyon fájt a foga. Már három napja. És egyre jobban. Tegnap telefonált a fogorvos bácsinak, aki azt mondta, ma kell elmennie hozzá. És este hatig oda kell érnie. Már fél hat volt, és apa még mindig nem ért haza.
- Katikám, muszáj elindulnom, apa biztosan mindjárt itt lesz, de nem tudom megvárni, mert lekésem a rendelést! - fordult anya idegesen Katához. Ugye nyugodtan itt hagyhatlak, ugye nem lesz semmi baj!?
- Persze anya, menj csak nyugodtan. Majd addig rajzolok neked, meg apának valami szépet. - válaszolta Kata nagy komolyan.
- Jó... na, jó, akkor megyek. Ugye tudod, hogy nagyon nem szívesen hagylak egyedül, de bízom abban, hogy elég okos nagylány vagy már, csak nem lesz semmi baj, míg apa haza nem ér!
- Nem lesz. Siess, ne fájjon már sokáig a fogad! - nyugtatta anyát Kata.

Így hát anya elment. Kata pedig rajzolt. Egyszer csak megszólalt a telefon. Kata fölvette. Apa volt az.
- Te vagy Katikám? Még csak most tudok elindulni, fél óra múlva otthon leszek. Anyu elment már?
- Igen, de ne izgulj, rajzolok, míg haza nem érsz!

Kata rajzolt. Lerajzolta anyát, ahogy fáj a foga. Aztán lerajzolta apát, ahogy utazik a buszon hazafelé. Aztán rajzolt egy tányér zöldborsófőzeléket, mert a zöldborsófőzelék volt a kedvence. Hirtelen nagyon megéhezett. Kiment a konyhába. Valami gyorsan megehető dolgot keresett, de két szikkadt zsemlén kívül semmit nem talált.
- Na, nem baj! - gondolta - készítek magamnak valamit. Elvégre már hat éves vagyok, nem vagyok már kisbaba, hogy mindig csak azt egyem, amit elém tesznek!

Keresgélés közben talált egy üveg zöldborsót, amiből anya tegnap már kivett egy keveset a rizshez, így Katának nem kellett az üveg kinyitásával bajlódnia. Gyorsan eldöntötte, zöldborsófőzeléket fog főzni. Ez nagyon egyszerű lesz! És hogy fog örülni anya is és apa is, hogy már készen lesz a vacsora, mire hazaérnek!

Kata sokszor segített már anyának főzni, pontosan tudta, mit, hogyan kell csinálni. Elővett egy lábast. Engedett bele vizet, beleöntötte a borsót. Bekapcsolta a rezsót - ezt anya már sokszor megengedte - és rátette a lapra a lábast.

- Na, ezzel meg is volnék! De mi kell még bele? - töprengett. - Biztosan kell bele egy kis só, meg cukor. De mennyi?
Hogy igazán finom legyen, Kata beletett a lábosba két nagy kanál sót, és egy fél zacskó cukrot. Meg még egy kis piros paprikát. Meg egy kis tejet, egy kis tejfölt, egy fél zacskó vaníliás cukrot, egy kanál borsot. Közben persze szorgalmasan kevergette, ahogy anyától látta, hogy le ne égjen. A lábosban lévő dolog lassan forrni kezdett, szálldosott az illata a konyhában. De valahogy nem hasonlított a jól ismert kedves borsófőzelék- illatra. Sőt, egészen más volt.

- Valami fontosat még nem tettem bele, azért nem jó még az illata! - gondolta Kata, és keresgélni kezdett a fűszerek között.
Talált is három zacskót, amiről tudta, hogy anya azokból mindig szokott tenni a főzelékekbe. Az egyik zacskóban zöld lapos levelek volta, Kata ráismert, az a babérlevél. A zacskó tartalmát beleborította a lábasba. A másik két zacskóban olyasmi volt, mint a szárított petrezselyem, csak az egyiknek tökfőzelék, a másiknak krumplifőzelék illata volt.
- Ezektől csak jobb lehet, mind a kettőt szeretem! - gondolta Kata, és a jobb íz és illat kedvéért mind a két zacskó teljes tartalmát beleszórta a készülő vacsorába. De a vacsora illata ettől sem lett jobb. Sőt, egyre rosszabb lett.

- Tudom már! Liszt! Azt felejtettem el! - kiáltott fel hangosan, aztán gyorsan elővette a lisztet, és a bugyborékoló masszába öntötte, ami csak a lisztes zacskóban volt, mindet.
A massza átalakult. Egyre nehezebben lehetett keverni, bugyogásából keserves pöfögés lett, időnként forró, ragacsos, nyúlós pamacsokat lődözött Kata felé. És az illata, már rég nem illat volt. Semmihez sem hasonlítható orrfacsaró bűz terjengett a konyhában.

És ekkor lépett be apa.

- Mi történt Kata? Mi ez a szörnyű szag? És hogy nézel ki? Megsebesültél? Ki támadott meg? - kérdezte apa egyszuszra, és egy konyharuhával törölgetni kezdte Kata kezéről, ruhájáról a ráfröccsent borzalmat.
- A borsófőzelék! A borsófőzelék támadott meg! - válaszolta Kata félig sírva, félig nevetve.
- A borsófőzelééék? Hol az a gazember, majd adok én neki! - nevetett apa, és gyorsan levette a lapról a dühöngve köpködő, bűzlő szörnyeteget.
De akkorra már Kata is úgy nevetett, hogy alig tudott beszélni.
- Pedig kevergettem, és minden finomat beletettem, jaj, apa, ez olyan vicces!
- Szóval te minden finomat beletettél, ő meg így viselkedett! A hálátlanja! Ki is lakoltatom menten, ne rontsa itt tovább a levegőt! - mondta apa vicces - szigorúan, és a jobb sorsra érdemes lábast förtelmes tartalmával együtt az ablakon kívülre költöztette a párkányra.
És ekkor lépett be anya.
- Te jó ég! Mi van itt! - kiáltott fel ijedten. Aztán körbeszimatolt és még jobban megijedt. Aztán látta, hogy Kata és apa is majd megfullad a nevetéstől, és akkor már végképp nem értett semmit. - Mondjatok már valamit! - szólt rájuk egyre jobban megijedve.
- Kata főzött, de megtámadta az a hálátlan vacsora! - nyögte ki apa két nevetés között.
- Pedig kevertem, és ezt mind beletettem - mutatta Kata az asztalon heverő üres zacskókat - mégsem fogadott szót!

Anya lassan elmosolyodott, de igen furán, mert a fél arca még el volt zsibbadva az injekciótól. Felvette a zacskókat az asztalról.
- Kapor: ez tökfőzelékbe való, majoranna: ezt a krumplifőzelékbe tesszük, babérlevél: a babfőzelékhez kell... és az egész zacskó lisztet belefőzted, csaknem egy kilót? Tulajdonképpen mit főztél Kata?
- A kedvencemet, borsófőzeléket! - válaszolta Kata a nagy nevetéstől kicsorduló könnyeit törölgetve.

De ekkor már anya sem bírta tovább. Mozdulatlan fél arcával hangosan nevetni kezdett. Apa és Kata ránéztek anya fancsali ábrázatára, és még jobban nevettek.
- Szegény borsófőzelék, talán azért vált dühöngővé, mert már maga sem tudta minek készül, töknek-e vagy babnak! - hahotázott apa.

Aztán még sokáig nevettek. Alig bírták abbahagyni. Anya gyorsan alkotott egy igazi borsófőzeléket, és Kata nagyon jól megfigyelte, hogyan is kell csinálni.
Azóta sok idő eltelt, Kata már iskolás. De ha borsófőzelék kerül az asztalra, még mindig mindhárman végignevetik az egész vacsorát.

# data[].attributes.body
Hozzávalók:

1 kg eper,

800 g cukor,

1 l víz.

Elkészítés:

Olvasszuk fel a cukrot a vízben, tegyük fel főni, csak addig melegítsük, amíg elkezd főni, majd tegyük bele az epret és főzzük 20 percig. A 20 perc elteltével öntsük egy szűrőbe az epret és hagyjuk jól lecsepegni. Az epret rakjuk egy tepsibe és tegyük be az előmelegített sütőbe, 180 fokon 35-45 percig hagyjuk a sütőben, amíg megszárad de vigyázzunk, meg kell őriznie a rugalmasságát, majd rakjuk befőttesüvegekbe, zárjuk le és tegyük a kamrába.

# data[].attributes.body
Zöld a haja, fehér a szakálla, mégis fiatal..... Mi az? (zöldhagyma)

Zöld ruhája bidres-bodros,
a levele igen fodros.
Az emberek szeretik,
a hús mellett megeszik. Mi az?
( saláta)

Zöld, de nem bokor,
piros,de nem alma,
farka van, de nem egér. Mi az?
(retek)

# data[].attributes.body
Alapos megmosás után, daraboljatok fel gyümölcsöket, s behunyt szemmel próbáld meg kitalálni, melyik gyümölcsöt kóstoltad meg.
Gyümölcs salátát is készíthettek ha van kedvetek!

# data[].attributes.headline
Ha sokat ültél már a számítógép előtt...

# data[].attributes.subject
Ha sokat ültél már a számítógép előtt...

# data[].attributes.body
... akkor ez a torna pont neked való

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Vidovszky Sára - gyógytornász Tornázz a plüssöddel!

# data[].attributes.headline
Gyümölcsökhöz nagyon sok jó ötletet találtam...

# data[].attributes.subject
Gyümölcsökhöz nagyon sok jó ötletet találtam...

# data[].attributes.body
...nézzétek csak

# data[].attributes.body
Répa, retek, mogyoró,
Mind a három jaj de jó
Én a retket szeretem:
Ha csipős is megeszem.
A retek földben terem,
Hogyha megnő, fölszedem,
Hazaviszem, megmosom.
Szépen meg is hámozom:
Vajjal, sóval megeszem,
Ami nem kell elteszem.

# data[].attributes.headline
Hans Christian Andersen- Öten egy hüvelyből

# data[].attributes.subject
Hans Christian Andersen- Öten egy hüvelyből

# data[].attributes.body
Egy zöldborsóhüvelyben öt borsószem üldögélt egymás mellett; zöldek voltak, a hüvely is zöld, azt hitték hát, hogy zöld az egész világ, s nem csoda, hogy azt hitték. Nőtt a hüvely, s vele nőttek a borsószemek, mert ennek ez a rendje. Odakinn sütött a nap, melengette a borsóhüvelyt; eső permetezett, az áttetszővé 🤬; kellemes volt az élet odabenn, nappal világos, éjjel sötét, ahogy rendjén való. A borsószemek egyre jobban nőttek, gömbölyödtek, s egyre sűrűbben dugták össze a fejüket, tanakodtak, mit kellene tenniük.

- Nem vesztegelhetünk itt az idők végéig! - ebben mindnyájan megegyeztek. - Még utóbb megkeményedünk a tétlenségtől. Odakinn is kell lennie valaminek, s azt jó volna megismerni!

Napok teltek, hetek szálltak, a borsószemek lassan megsárgultak, sárga lett körülöttük a hüvely is.

- Megsárgult az egész világ! - állapították meg a borsószemek, s a maguk szempontjából igazuk is volt.

Egyszerre földrengés támadt: leszakították a hüvelyt, emberi kézbe került, aztán egy ruhazsebbe, más borsóhüvelyek társaságába.

- Mindjárt kinyílik előttünk a világ! - mondták feszült várakozással a borsószemek.

- Én arra vagyok kíváncsi, melyikünk viszi a legtöbbre! - mondta az egyik borsószem, a legkisebbik. - No, hamarosan elválik!

- Lesz, ami lesz! - kiáltotta nagy vitézen a legnagyobbik.

- Ropp! - fölpattant a hüvely, s az öt borsószem kigurult a napsütéses világba. Egy kisfiú tenyerén feküdtek; a kisfiú azt mondta, hogy a borsószemek éppen a játék puskájába valók, s az egyik szemet mindjárt bele is dugta a puskacsőbe, és kilőtte.

- Röpülök a nagyvilágba! Fogjon meg, aki tud! - kiáltotta röptében a borsószem, s azzal eltűnt a többiek szeme elől.

- Én meg se állok a napig! - mondta a második. - Az a legszebb borsóhüvely, épp nekem való.

És ő is eltűnt.

- Mi alszunk tovább, akárhová jutunk! - mondta a harmadik meg a negyedik, a két álomszuszék. Azzal lustán lepottyanttak a földre, de a sorsukat nem kerülhették el: ők is a puskacsőbe jutottak. - Azért is mi visszük a legtöbbre! - kiáltották.

- Lesz, ami lesz! - kiáltotta az ötödik. Őt is kilőtték, de nem jutott messzire: a padlásablak korhadt deszkájának csapódott, s onnan egy hasadékba gurult, szélhordta föld és lágy moha közé. A moha összeborult fölötte, s a borsószem ott feküdt, elrejtve emberi szem elől. De a természet nem feledkezett meg róla.

- Lesz, ami lesz!

Odabenn a kis padlásszobában egy szegény asszony lakott; abból éldegélt, hogy eljárt kályhákat tisztogatni meg fát fűrészelni, a házaknál a munka nehezét elvégezni, mert erős asszony volt és szorgalmas, mégis szegény, mint a templom egere; szűköcskén élt egyetlen leányával, aki félig gyermek volt még, törékeny, gyönge teremtés, s most nagybeteg: egy álló esztendeje nyomta már az ágyat.

- Elmegy a kishúga után! - mondta magában szomorúan a szegény asszony. - Csak két gyermekem volt, mégis nehezen győztem, a jóisten is megsokallta, s magához vette az egyiket, hogy osztozzék velem a gondban. Bár meghagyná nekem ezt az egyet, hanem úgy látszik, nem akarja a két testvért elválasztani, s most magához veszi ezt is.

De a nagybeteg leányka nem követte kishúgát. Türelmesen feküdt naphosszat, míg anyja munkában volt.

Kitavaszodott; a szegény asszony egy reggel éppen munkába indult; aranyos sugárkéve hullt a padlásszobába, s a beteg leányka kitekintett a kis ablakon. - Mi lehet az a kis zöld növény odakinn az ablak előtt? Hogy hajladoz a szélben! Az anyja odalépett a padlásablakhoz, és kinyitotta.

- No nézd csak! Egy borsószem hajtott ki a csatornában! Ugyan hogy kerülhetett ide a magasba? Látod, ez a te kertecskéd, elgyönyörködhetsz benne.

És közelebb húzta a beteg lány ágyát az ablakhoz, hogy láthassa a borsó zsenge kis bokrát, aztán munkába ment.

- Úgy érzem, édesanyám, hogy meggyógyulok! - fogadta este a lánya. - Olyan jólesett ma a betűző napsugár! Elnéztem, hogyan erősödik a kis borsóbokor, s én is erősebbnek éreztem magamat. Nemsokára fölkelek, és kimegyek a verőfényre.

- Adja isten! - sóhajtotta az anyja, de nem remélte, hogy úgy lesz. Hanem azért letűzött egy kis karót a borsó mellé, amely új erővel és bizakodással töltötte el szegény beteg gyermekét. Egy fonallal hozzá is kötözte a karóhoz meg az ablakdeszkához, nehogy letörje a szél, s hogy ha majd hosszú indát növel, megkapaszkodhassék. A borsó kis bokra nőtt is kedvére, zsenge indái rácsavarodtak a karóra meg a fonalra.

- Nézd, már virágot nyitott! - kiáltott fel örvendezve egy reggel a szegény asszony, s most már az ő szívében is éledni kezdett a reménység, hogy meggyógyul a leánya; az utóbbi időben élénkebben beszélgetett a kis beteg, úgy megerősödött, hogy már magától fel tudott ülni az ágyban, és felragyogott a szeme, ha ránézett kicsi kertjére, amely egyetlen borsószemből sarjadt ki. Egy hét múlva fölkelt egy órácskára. Boldogan üldögélt a meleg napsütésben; a padlásablak nyitva állt, s előtte üdén hajladozott fehér pillangóvirágaival a borsóbokor. A leányka fölébe hajolt, és szeretettel megsimogatta. Ünnepnek érezte ezt a napot.

De lássuk, mire vitte a többi borsószem!

Az első, aki olyan büszkén röpült ki a nagyvilágba és azt kiáltotta: "Fogjon meg, aki tud!" - az ereszcsatornába pattant, s ott mindjárt fölcsippentette egy galamb. Ott feküdt hát a galamb begyében, mint Jónás a cethal gyomrában.

A két álomszuszék se vitte többre, őket is galambok nyelték le, igaz, így is használtak valamit a világnak.

A negyedik, amelyik egyenest a napba tartott, csak a lefolyócsatornáig jutott; hetekig ázott a szennyes vízben, s jókorára fölpuffadt.

- Milyen szép kövér leszek! - ujjongott. - Azt hiszem, szétrepedek a végén, s ennél többre egy borsószem se viheti! Öten voltunk egy hüvelyben, de mindnyájunk között én vagyok a legérdemesebb.

A lefolyócsatorna rámormolta, hogy igaza van.

A padlásszoba ablakában ragyogó szemű, fiatal lány állt, arcán az egészség üde pirossága; végigsimogatta a borsóbokor valamennyi kis levelét, virágát, nem győzött gyönyörködni benne.

- Én a magam borsószemét többre becsülöm - mondta az ereszcsatorna, s alighanem neki volt igaza.

# data[].attributes.body
Hozzávalók:

3 kg apróbb szemű, édes, érett eper

1,20 kg cukor (kilónként 40 dkg, de 50 dkg-ot is tehetünk bele, ha édesebbre szeretnénk)

10 db csavaros, hibátlan tetejű 3 dl-es üveg

Elkészítés:

Az epreket alapos, többszöri mosás után megtisztítjuk, és egy nagyobb, 6-7 literes fazékba rétegezzük a cukorral. Jól szellőző konyharuhával letakarva 24 órát állni hagyjuk.
Ezután feltesszük a tűzhelyre, burgonyatörővel kicsit törünk rajta, sok eperszem így is egyben és darabos marad, felforraljuk (5 dl eperlevet üvegbe szörpnek kimertem, hogy kicsit sűrűbb legyen), és a forrástól számított 20 percig közepes hőfokon (jól rotyogjon) főzzük - keverjük, közben többször lehabozzuk.
Előre kimosott - legkönnyebb mosogatógépben magas hőfokon - és kiszárított üvegekbe majdnem színültig töltjük, a fémtetőt erősen rácsavarjuk, 5 percre fejtetőre állítjuk, majd visszafordítva száraz dunsztba tesszük, és abban hagyjuk min. 24 órát dunsztolódni, majd felcímkézhetjük, és a végleges helyére tesszük.

# data[].attributes.body
Zöldborsó

# data[].attributes.body
Cseresznye

# data[].attributes.headline
Készítsetek szívószál dudát és kísérletezzetek a hangotokkal

# data[].attributes.subject
Készítsetek szívószál dudát és kísérletezzetek a hangotokkal

# data[].attributes.body
Ha a magot elülteted,
Palánta lesz belőle.
Palántának vékony szárán
Levélke tör előre.

Szár tetején bimbó virít
Csuda édes illattal,
Ebből lesz az epervirág,
Újra minden tavasszal.

Dolgos méhek szorgalmasan
Szállanak a virágra,
Virágból így eper lesz majd,
Nem dolgoztál hiába.

Magocskád, mit elültettél
Így változott eperré,
Nincs más hátra, edd meg gyorsan,
Mielőtt más megenné!

# data[].attributes.body
Retek

# data[].attributes.body
Eper

# data[].attributes.attachment_link.title
Halász Judit: Bújócska (gyerekdal, animáció)

# data[].attributes.body
Zöldhagyma

# data[].attributes.body
Zöld levél a koronája,
nagyon fáj a fogad rája.
Nem kell neked a korona,
piros szeméért vagy oda. Mi az?
(eper)

Kicsi golyó vékony száron,
piroslik a lombos ágon.
Jaj, de édes, jaj, de jó,
kisgyerekeknek való. Mi az?
(cseresznye)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
MESE TV - dalok, mesék, rajzfilmek gyerekeknek

# data[].attributes.attachment_link.title
Karaván együttes: Napok (gyerekdal, rajzfilm gyerekeknek)

# data[].attributes.body
Fejes saláta

# data[].attributes.attachment_link.title
Fejes saláta - jigsaw puzzle (24 pieces)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Készítsen feladatokat gyorsan, egyszerűen

# data[].attributes.attachment_link.description
Forgassa mega kereket és kiderül hol áll meg.. , , , , , .

# data[].attributes.body
Egy aprócska cseresznyeszem, Guszti, egy szép, júliusi napon addig icergett-mocorgott, míg végül leesett a fürtről. A testvérkéi hiába kiabáltak utána, rájuk se hederített. Nagy terve volt. Fel akarta fedezni a világot.
A szépen gondozott, tízhektáros gyümölcsös roskadozott a terméstől. Guszti nagy lendületet vett, és átgurult a szomszédos szilvafa alá.
- Hahó! - kiáltotta. - Rokonokhoz van szerencsém, ugyebár?A zöld színű besztercei szilvák középen barázdált kövér hasa csak úgy rázkódott a nevetéstől. Velük együtt mozgott, zizegett a lombkorona, mintha a gyümölcsösben egy kóbor szellő járna, aki kizárólag ezt a fát csiklandozná.
- Min nevettek? - kérdezte sértődötten Guszti.
- Rokonok! Ha-ha! Hát persze, mi is csonthéjasok vagyunk, de te úgy nézel ki, mint egy egyszerű piros bogyós!
Guszti morcosan válaszolt.
- Én csak egy kis cseresznyeszem vagyok, aki nem tud túl sokat a világról, de most megyek és felfedezem. Ti csak kacarásszatok ott fenn! Csak le ne pottyanjatok ideje korán!

„Éretlenek!" - morgolódott, ahogy továbbgurult a gyümölcsös traktorkerekek által kijárt, széles országútján.Hamarosan újabb fához érkezett. A gyümölcsfa kunkorodó, lándzsás levelei között illatos, finoman pelyhes, mosolygó őszibarackok szunyókáltak.
- Üdvözlet a hamvas bőrűeknek! Guszti vagyok, a cseresznyegyerek!
- Nézzétek, milyen cuki pofa! - kiáltotta a legkövérebb barack asszonyság. - Guszti... szép neved van! Üdvözöllek az őszibarackok családja nevében! Mondd, mi szél fújt erre?
- Nem a szél fújt! - vágta rá Guszti. - Magamtól jöttem. Fel akarom fedezni a világot!
- Igazán tiszteletreméltó a terved! - szólt Mariska elismerően. - Van is egy remek ötletem! Látod ezeket a ládákat itt? Holnap jönnek a szüretelők. Azt ígérte a kertész, hogy kimehetünk a piacra. A szellőfiú folyton azt suttogja, hogy az a világ közepe, ahol aztán mindent láthatsz! Mindenféle gyümölcsöt, zöldséget, még állatokat is! Ha kedved van, tarts velünk!

A magasból egy seregély leselkedett a gyümölcsösre. Éles szemével észrevette a lepottyant cseresznyeszemet. Nagyot nyelt, és lecsapni készült Gusztira. Luló, a szolgálatos madárijesztő szerencsére észrevette a támadót. Hirtelen meglendítette a karját, mire a madár rémülten elmenekült.

- Kis cseresznyeszem, légy óvatosabb! - intette Luló.

- Köszönöm - pihegett Guszti. - Hú, alaposan rám ijesztett ez a fekete madár.

A madárijesztő ügyetlenül pukedlizett. A hátába szúrt karó akadályozta a mozgásban.

- Luló vagyok, szolgálatodra! Meglep, hogy egy cseresznyeszemet látok errefelé! Hallom, szeretnél szétnézni a nagyvilágban. Én is megtenném, de tudod, ez a szörnyű karó...

Luló festett szája mosolyra húzódott.
- Azért még fel tudlak emelni, ha akarod!
- A ládába?
- Igen! Ahogy Mariska mondta! Ha akarod, beteszlek oda.

Guszti boldogan begurult Luló foszladozó cérnakesztyűvel borított kezébe. A madárijesztő merev háttal emelte fel a kis cseresznyét, és óvatosan begurította a láda sarkába.

- Aludj egyet, kicsi Guszti! Holnap nagy út vár rád! - suttogta.

A cseresznye másnap reggel nagy lármára ébredt. Megérkeztek a szüretelők. Guszti kíváncsian kukucskált ki a láda oldalfalának lécei között. Még soha nem látott ennyi embert együtt. „Milyen jó lehet közöttük" - gondolta sóvárogva. „Olyan vidámak."

A munkások a gyíkok fürgeségével bujkáltak a barackfa ágai között, és óvatosan, egyesével szedték le az érett gyümölcsöket. Még le sem ment a nap, amikor a ládák már megteltek.

Mariskát Guszti mellé ültették.

- Hát ez nem túl kényelmes! - zsémbelt Mariska. - Húzzátok össze magatokat, szomszéd asszonyok!
- Ne dühöngj, Mariska. Látod, hogy ők is alig férnek el. Inkább azt mondd meg, hogy most mi fog történni velünk?

Mariska már nem tudott válaszolni, hangját elnyelte a teherautók motorjának zúgása. Egy nagy pocakos, harcsabajszú ember magyarázott a sofőröknek. Krétával jelölte meg a ládát, amelyikben Guszti és Mariska kucorgott.

- Emberek! Ezeket a ládákat a Bosnyák téri piacra vigyétek!

Erős kezek ragadták meg és emelték magasba a gyümölcsöket. Koppant a láda feneke a platón, és felberregett a motor. A teherautó egész éjjel gurult velük.

Guszti még félálomban volt, amikor hajnalban hirtelen kivágódott az ajtó. A sofőr és a két rakodómunkás lehelete szabálytalan, fehér párafelhőt rajzolt a levegőbe.

- Ezeket itt Julcsa néni standjához vigyétek! - hangzott fel a sofőr utasítása, és a ládák máris a levegőbe emelkedtek.

Guszti ahogy csak bírta, odaszorította magát a láda oldalához, nehogy kipottyanjon. De nem félt.
Ámulva nézte a piaci forgatagot.

Tarka ruhás emberek járkáltak fel és alá, kíváncsi szemmel fürkészték a portékát. Nagyszájú kofák dicsérték az árujukat, vagy kóstolóra biztatták a vevőket.

Guszti csodálkozva nézte a rengeteg standot. Az emberek szalmasárga lángosért álltak sorba, a hosszú asztalok alatt ugráló verebek méretes morzsákat cipeltek. Egy magas falú kartondobozban összebújt kölyök vizslák várták a sorsukat. Volt, aki gombát árult, más állateledelt, mézet vagy sajtot. De a piacon húsbolt is volt, meg pék, meg kínai ruhaüzlet. Még régiségkereskedőt is látott.

Julcsi néni standja hátul, az őstermelők között állt. A kofaasszony izgatottan magyarázott a szomszédjának.

- Gyuluskám, mára ígérték a szállítmányt a sógoromék. Tudod, minden évben én szoktam eladni a barackot, ami a gyümölcsösükben terem. Hol lehetnek már ezek az emberek? A vevők szétszednek!

Nem kellett sokat várnia. Néhány perc múlva a háta mögött magasodott a sok láda.

- Itt az illatos őszibarack! Édes, mint a méz! Egyenesen Juhépusztáról! Ezt vegyék, ezt vigyék!

Julcsi néni hangja mindent túlharsogott. Hamarosan kígyózó sorokban álltak a vevők a pultja előtt.

- Mondd, vajon most mi történik velünk? - kérdezte Guszti.
- Hát, ezt én sem tudom! - felelte izgatottan Mariska.

Julcsa néni fáradhatatlanul szolgálta ki a vevőket. Egyik láda a másik után ürült ki.

- Tessék! Mit adhatok?
- Olyan gyönyörű ez az őszibarack! Vinnék belőle a kislányomnak egy kilót!
- Máris adom, fiatalasszony!

A kofaasszony szeme megakadt Gusztin.
- Nézzen már ide! Hát ez meg hogy került ide? Egy szép szem piros cseresznye. Tudja mit? Ezt ráadásnak adom! - mondta nevetve.

Mariska és Guszti egy fonott kosárban érkezett meg a Majolika utcába.

Panni az édesanyja elé szaladt.

- Anya, anya! Mit hoztál a piacról?

A mama óvatosan rakosgatta a konyhaasztal terítőjére az őszibarackokat, és a legvégén az egyetlen szem piros cseresznyét.

- Ezek a gyümölcsök olyan gyönyörűek! - sóhajtotta Panni. - Nincs szívem megenni őket...

Az anya szeretettel simogatta meg kislánya barna copfos fejecskéjét.

- Ne mondj ilyet, egyetlenem! A vitaminra szükségünk van. Hanem tudod mit? Támadt egy ötletem! Ezek a gyümölcsök valóban különlegesek. Nézd ezt a barackot! - mutatott rá Mariskára. - Nézd ezt a szem cseresznyét! Elültetjük a magjukat a kiskertbe, s ha szerencsénk lesz, nálunk is terem majd barack meg cseresznye!

Így is történt. A következő tavaszon két gyönyörű gyümölcsfa sarjadt a kiskertben. Egy lándzsás levelű őszibarack, és egy cseresznye. Panni, hacsak tehette, a kis fák mellé telepedett le a kertben. Ott szeretett olvasni, játszani.

Néhány év múlva a dúsan termő gyümölcsfák csodájára járt a Majolika utca minden lakója. Nem is sejtették, hogy a két fa minden éjjel Panniról, a szomszédokról, na meg a Bosnyák térről, a világ közepéről beszélget.

# data[].attributes.body
Nyomtatás és kivágás után indulhat a játék!
Minden játékos kap egy kártyát, a többit az asztal közepén feltornyozzuk, a torony felső lapján lévő kártyát szabad csak nézni és összehasonlítani a sajátunkkal, aki talál egyformát kimondja a nevét és elveheti a lapot. Az győz, aki a legtöbb kártyalapot begyűjtötte.
Sok sikert! Hajrá!

# data[].attributes.body
Saláta levelet helyezzetek színes vízbe s nézzétek meg mi történik vele.

# data[].attributes.headline
Aszfaltrajz  kicsit másképp   Ha valami egyedit szeretnétek

# data[].attributes.subject
Aszfaltrajz  kicsit másképp   Ha valami egyedit szeretnétek

# data[].attributes.body
Biztos mindenkinek van otthon kupakja abból is rakhattok ki az udvaron különféle formákat, képeket.