# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vezi solutiile trimise | Statistici

Zizi îşi va petrece concediul în această vară într-o frumoasă staţiune de la Marea Neagră. Acolo va sta N zile. Zilele sunt numerotate de la 1 la N. În fiecare dintre cele N zile de concediu, ea intenţionează să facă plajă un număr cât mai mare de unităţi de timp. Va trebui să ţină seama totuşi de prognoza meteo, care este nefavorabilă în K dintre cele N zile, respectiv în zilele z ₁, z ₂, ..., z k. În fiecare dintre aceste K zile va ploua sau va fi prea mult soare, iar Zizi va trebuisă-şi limiteze timpiide plajă la cel mult t ₁, t ₂, ..., t k unităţi de timp. De asemenea, din motive de confort fizic, Zizi doreşte ca diferenţa în valoare absolută a timpilor de plajă între oricare două zile consecutive să nu depăşească T.

Date de intrare

Fişierul plaja.in conţine pe prima linie trei numere naturale N K şi T separate printr-un spaţiu, reprezentând numărul de zile de concediu, numărul de zile în care există limitări pentru timpul de plajă şi diferenţa maximă admisă a timpilor de plajă pentru oricare două zile consecutive. Pe fiecare dintre următoarele K linii se află câte două numere z şi t, despărţite printr-un spaţiu, reprezentând numărul de ordine al unei zile cu limitări pentru timpul de plajă, respectiv limita de timp pentru ziua respectivă. Valorile z ₁, z ₂, ..., z k sunt în ordine strict crescătoare.

Date de ieşire

Fişierul plaja.outva conţine pe prima linie un singur număr natural tmax, reprezentând numărul maxim de unităţi de timp pe care Zizi le poate petrece făcând plajă într-una din cele Nzile de concediu.

Restricţii

Exemplu

Explicaţie

Pentru primul exemplu:
În ziua 1 timpul de plajă este limitat la 2 unităţi de timp. În ziua a doua timpul maxim de plajă este 2 + 3, iar în ziua a treia, timpul maxim este 2 + 3 + 3 = 8 unităţi de timp.

Pentru al doilea exemplu:
În ziua 2 timpul de plajă este limitat la 2 unităţi de timp, iar în zilele 1 şi 3 nu există limitare. Atunci timpul maxim de plajă pentru zilele 1 sau 3este 2 + 11 =13. În ziua 4 timpul de plajă este limitat la 5 unităţi de timp, iar în ziua 5 nu există limitare. Deci în ziua 5 timpul maxim de plajă este 5 + 11 = 16.

Trebuie sa te autentifici pentru a trimite solutii. Click aici
Cum se trimit solutii?

# data[].attributes.attachment_link.description
Vezi solutiile trimise | Statistici Zizi îşi va petrece concediul în această vară într-o frumoasă staţiune de la Marea Neagră. Acolo va sta N zile. Zilele sunt numerotate de la 1 la N. În fiecare dintre cele N zile de concediu, ea intenţionează să facă plajă un număr cât mai mare de unităţi de timp.

# data[].attributes.headline
Stocarea și prelucrarea datelor obținute

# data[].attributes.subject
Stocarea și prelucrarea datelor obținute

# data[].attributes.headline
În ce lună a anului este favorabilă cultivarea unei plante din punct de vedere al temperaturii?

# data[].attributes.subject
În ce lună a anului este favorabilă cultivarea unei plante din punct de vedere al temperaturii?

# data[].attributes.headline
De unde aflam temperaturile inregistrate in luna ianuarie?

# data[].attributes.subject
De unde aflam temperaturile inregistrate in luna ianuarie?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ianuarie este luna de iarnă caracterizată, în general, de cele mai scăzute valori minime ale temperaturii ca urmare a persistenței maselor de aer continental polar ce acoperă în această perioadă jumătatea estică a Europei.

Din datele înregistrate în perioada 1961-2021 la stațiile meteorologice din rețeaua Administrației Naționale de Meteorologie se constată că în luna ianuarie valorile temperaturii aerului sunt negative la nivelul întregii țări cu excepția unor suprafețe reduse situate de-a lungul litoralului Mării Negre și în sud-vestul Banatului. În zona intra și extracarpatică valorile medii ale temperaturii se înscriu între -4 și 0 ºC, ușor mai ridicate, -2 ... 0 ºC, în partea de sud și vest a țării și ceva mai scăzute, cu valori cuprinse între -4 și -2 ºC, în Moldova și centrul țării. În zona subcarpatică și carpatică joasă, mediile se înscriu între -6 și -4 ºC. În zona carpatică înaltă și în depresiunile intramontane din estul Transilvaniei, temperatura coboară până la -8 ºC, iar la altitudini mai mari de 1800 m chiar sub -10 ºC (fig. 1).

Temperatura minimă absolută din ianuarie este și temperatura minimă absolută din România, aceasta fiind -38,5 ºC, înregistrată la Bod (jud. Brașov), în 25 ianuarie 1942 (tabelul 1). În aceeași dată s-au mai înregistrat minime absolute ale lunii ianuarie, astfel: -34,8 ºC, la Alexandria, -32,8 ºC la Tg. Mureș.

La București, minima absolută este de -32,2 ºC, înregistrată tot în 25 ianuarie 1942, la stația meteorologică Bucureşti-Băneasa. La stația meteorologică Bucureşti-Filaret, minima absolută a fost înregistrată de asemenea în 25 ianuarie 1942 și are valoarea de -30,0 ºC, iar la Bucureşti-Afumaţi, aceasta s-a înregistrat în 18 ianuarie 1963 și este -26,2 ºC (tabelul 2).

Temperaturi minime foarte scăzute s-au mai înregistrat și în 14 ianuarie 1985, -38,4 ºC, la Miercurea Ciuc, 13 ianuarie 1985, -35,5 ºC, la Întorsura Buzăului. Ianuarie 1963 a fost de asemenea o lună foarte rece înregistrându-se valori foarte scăzute ale minimelor absolute: Joseni -38,0 ºC, în 18 ianuarie, Craiova (Balta Verde), -35,5 ºC, în 25 ianuarie, Timișoara, -35,3 ºC, în 24 ianuarie, Cluj, -34,2 ºC, în 23 ianuarie. Anii în care au fost înregistrate cele mai multe minime absolute în România, pentru luna ianuarie, au fost: 1942, 1963, 1985, 1987. Ani cu luni ianuarie foarte reci au fost: 1963, 1964, 1969, 1985, 2017 etc. (tabelul 4).

Chiar dacă ianuarie este o lună foarte geroasă, temperatura maximă poate avea valori peste 18 - 20 ºC. Ani în care s-au înregistrat cele mai multe temperaturi maxime absolute ale acestei luni au fost: 1984, 1988, 1993, 2001, 2002, 2007.

Temperatura maximă absolută a lunii ianuarie în România este 22,2 ºC și a fost înregistrată la Oravița, în data de 7 ianuarie 2001 (tabelul 1). La București, maxima absolută este de 18,0 ºC, înregistrată la stația meteorologică Bucureşti-Afumaţi, în data de 29 ianuarie 2002. Tot în anul 2002, dar pe 31 ianuarie a fost înregistrată maxima absolută și la stația meteorologică Bucureşti-Băneasa, valoarea fiind 17,1 ºC. La Bucureşti-Filaret, maxima absolută s-a înregistrat în 29 ianuarie 2001, 17,6 ºC (tabelul 2).

Ani cu luni ianuarie foarte calde au fost: 1983, 1988, 1994, 2007, 2014 etc. (tabelul 3).

Regimul precipitațiilor din luna ianuarie este redus chiar dacă nebulozitatea este accentuată în această lună și zile în șir cerul se menține acoperit. Din datele înregistrate în perioada 1961-2021 la stațiile meteorologice din rețeaua Administrației Naționale de Meteorologie se constată că, pe ansamblu, cantitățile medii lunare sunt mai ridicate în jumătatea vestică a țării față de cea estică (fig. 2). Cele mai mici cantități de precipitații, cuprinse între 21 și 30 mm, cad în estul și centrul țării, iar în Delta Dunării acestea coboară, la contactul cu marea, la mai puțin de 20 mm. În zona de câmpie și de deal din vestul țării ca și în mare parte din Câmpia Română, suma lunară a cantităților de precipitații este, în general, de 30-40 mm. Cele mai mari valori, peste 50 mm, sunt specifice zonelor montane înalte din nordul Carpaților Orientali, din Munții Apuseni și sud vestul Carpaților Meridionali, unde izolat, pot trece de 75 mm.

Cantitatea lunară de precipitații, maximă absolută, din ianuarie, înregistrată la stațiile meteorologice din România, este de 395,4 mm, la Vlădeasa 1800, în anul 1976 (tabelul 1). La Bucureşti, maxima absolută a cantității lunare de precipitații este de 132,3 mm, înregistrată la stația meteorologică Bucureşti-Filaret, în anul 1966 (tabelul 2). Tot în acest an au fost înregistrate și maximele absolute la Bucureşti-Afumaţi și Bucureşti-Băneasa, valorile fiind 123,8 mm, respectiv 125,5 mm. Cele mai multe maxime absolute ale cantității lunare de precipitații au fost înregistrate în anii: 1963, 1966, 1976.

Ani cu luni ianuarie foarte ploioase au fost: 1963, 1966, 1976, 1979, 2021 etc. (tabelul 5). Printre anii cu lunile ianuarie cele mai secetoase se enumeră: 1964, 1989, 1991, 1997, 2020 etc. (tabelul 6).

Cantitatea maximă lunară de precipitații căzută în 24 de ore, maximă absolută, înregistrată la stațiile meteorologice din România, este 126,0 mm (Vf. Țarcu, 2 ianuarie 1966).

La București, această maximă absolută este de 58,5 mm, înregistrată în 10 ianuarie 1943, la stația meteorologică Bucureşti-Filaret. La Bucureşti-Afumaţi și Bucureşti-Băneasa, maxima absolută s-a înregistrat în 22 ianuarie 1998 (35,6 mm), respectiv în 1 ianuarie 1966 (35,3 mm). Ani în care au fost înregistrate maxime absolute la mai multe stații meteorologice au fost: 1998, 2010, 2012.

Fig. 1 Temperatura medie lunară multianuală (1961-2021) - IANUARIE

Fig. 2 Cantitatea medie lunară de precipitații, medie multianuală (1961-2021) - IANUARIE

Stația meteorologică

Maxima absolută/Anul

Media lunară multianuală (1961-2021)

Minima absolută/Anul

Cantitatea lunară maximă absolută/Anul

Cantitatea lunară, medie multianuală (1961-2021)

Cantitatea maximă absolută căzută în 24 ore/Anul

# data[].attributes.attachment_link.title
Caracterizare climatologică multianuală a lunii ianuarie (1961-2021)

# data[].attributes.attachment_link.description
Ianuarie este luna de iarnă caracterizată, în general, de cele mai scăzute valori minime ale temperaturii ca urmare a persistenței maselor de aer continental polar ce acoperă în această perioadă jumătatea estică a Europei.

# data[].attributes.headline
Baza de date cu temperaturile inregistrate

# data[].attributes.subject
Baza de date cu temperaturile inregistrate

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Administrația Națională de Meteorologie gestionează și actualizează Fondul Național de Date Meteorologice pe suport electronic organizat pe baza Sistemelor de Gestiune Baze de Date Relaționale.
În cadrul Administrației Naționale de Meteorologie, se realizează aplicații și programe informatice pentru dezvoltarea și optimizarea Sistemului de Management al Fondului Național de Date Meteorologice.

# data[].attributes.attachment_link.description
Administrația Națională de Meteorologie gestionează și actualizează Fondul Național de Date Meteorologice pe suport electronic organizat pe baza Sistemelor de Gestiune Baze de Date Relaționale . În cadrul Administrației Naționale de Meteorologie, se realizează aplicații și programe informatice pentru dezvoltarea și optimizarea Sistemului de Management al Fondului Național de Date Meteorologice.

# data[].attributes.headline
Cartoful și temperatura specifică acestei culturi

# data[].attributes.subject
Cartoful și temperatura specifică acestei culturi

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Originar din America de Sud, din zona Anzilor Cordilieri, cartoful s-a format la mare altitudune, în climat ecuatorial-tropical, cu precipitaţii de circa 2.000 mm anual, cu temperaturi medii de 20 de grade Celsius şi cu durata de iluminare de 12 ore, după cum prezintă Gh. Bîlteanu şi V. Bârnaure.

Răspândită astăzi în întreaga lume (până la 70 de grade latitudine nordică), planta se caracterizează printr-o mare varietate de soiuri, diferenţiate prin acomodarea la temperaturi mai ridicate sau mai coborâte, prin reacţia fotoperiodică, prin cerinţele faţă de apă şi în oarecare măsură prin acomodarea pe solurile mai grele sau mai uşoare, cu conţinut diferit de apă. Cunoaşterea comportării cartofului faţă de factorii de mediu are o importanţă deosebită, deoarece la toate soiurile, în condiţii neprielnice, se obţin producţii cu 40-60% mai mici faţă de cele normale.

Cerinţe faţă de căldură - cele mai mari suprafeţe cultivate cu cartof se găsesc între 40 şi 60 grade latitudine, la altitudini variind între 500 şi 900 metri. El este considerat o plantă a climatelor temperate, climate care se diferenţiază faţă de condiţiile din zona de origine. Există însă numeroase soiuri care se comportă bine şi în climat mai cald, iar în Peru există un institut, sub egida FAO, care are ca prim obiectiv obţinerea de soiuri specifice pentru climatul ecuatorial tropical, pentru altitudini de la 0 la peste 3.000 de metri. Suma temperaturilor medii zilnice la care diferite soiuri de cartof dau producţii normale variază între 1.500 şi 3.000 de grade Celsius, fapt ce scoate încă odată în evidenţă plasticitatea ecologică a cartofului (bazată pe marile diferenţe între soiuri, a căror perioadă de vegetaţie variază de la 60 la 160 de zile). Producţii extratimpurii se obţin şi la o constantă termică de la 1.000-1.300 de grade Celsius, la mai puţin de 60 de zile de la plantat. Necesarul de căldură este diferit de-a lungul perioadei de vegetaţie. Pornirea colţilor are loc la 6-7 grade Celsius, iar răsărirea cea mai rapidă la 20-21 de grade Celsius, acestea din urmă fiind şi temperaturile optime pentru creşterea vrejilor. Rădăcinile cresc şi la temperaturi de 4-5 grade Celsius, ceea ce permite plantarea timpurie a cartofului încolţit, cu puncte radiculare deja formate. Temperaturile optime de formare şi creştere a tuberculilor sunt de 16-18 grade Celsius, de unde decurge necesitatea ca, în special în zonele de câmpie, plantarea cartofului să se facă devreme, planta beneficiind de o perioadă mai îndelungată de condiţii prielnice pentru acumularea recoltei.

Temperaturile scăzute după plantare prelungesc mult intervalul până la răsărire. După răsărire, frunzele plantei sunt distruse de temperaturile de minus 0,5 grade Celsius, colţii pier la minus 0,8 grade Celsius, tuberculii îşi încetează complet creşterea la 2-4 grade Celsius şi pier la minus 1 grad Celsius, plantele tinere la minus 2 grade Celsius, iar plantele mature la minus 3 grade Celsius (vrejii nu cresc sub 7-8 grade Celsius). Recoltarea cartofului trebuie să se facă la temperaturi mai mari de 6-7 grade Celsius, deoarece sub aceste valori tuberculii
sunt foarte sensibili la vătămare, din care cauză nu se pot păstra corespunzător. În zonele cu toamne timpurii, soiurile tardive trebuie înlocuite cu soiuri semitardive, pentru a putea recolta la vreme. În ultima parte a perioadei de maturare temperaturile joase sunt şi mai dăunătoare dacă se asociază cu umiditate excesivă: tuberculii au coaja subţire, rugoasă, ceea ce le dă un aspect comercial neplăcut, gustul se înrăutăţeşte, conservarea de lungă durată nu este posibilă.

Sunt dăunătoare şi temperaturile prea ridicate. La 25 de grade Celsius nu se mai formează tuberculii, iar la 29 de grade Celsius creşterea lor încetează. Vrejii pot rezista până la 42 de grade Celsius, dar pe măsură ce temperatura este mai ridicată (peste 21-23 de grade Celsius), ei se alungesc ori cad, ceea ce nu permite întreţinerea mecanizată a culturilor, frunzele sunt mai mici, suprafaţa foliară redusă şi producţia scade. În zonele de câmpie din România, unde temperaturile sunt mai mari decât pragurile optime arătate mai sus, irigaţia constituie factorul de corectare a temperaturilor, din aer, dar mai ales din sol, permiţând astfel o vegetaţie normală şi în lunile de vară. După M. Berindei, prin udări temperatura poate coborî în sol cu 8-12 grade Celsius, faţă de temepraturile din atmosferă, constatându-se astfel creşteri ale tuberculilor şi la temperaturi de 32-35 de grade Celsius, dacă rezerva de apă din sol este de peste 70-80% din intervalul umidităţii active a solului (IUA). Rezultă însă că regimul de umiditate trebuie dirijat strict la valori ridicate fiindcă, de exemplu, dacă acesta scade sub 50-60% din IUA, tuberculii nu mai cresc, corecţia de temperatură fiind insuficientă.

Temperatura influenţează formarea tuberculilor şi în interacţiune cu durata de iluminare. La temperaturi de 16-18 grade Celsius, formarea tuberculiulor are loc şi la zi scurtă (de 12 ore) şi la durată ceva mai lungă de iluminare. Dacă temperaturile ating şi depăşesc 20-22 de grade Celsius, tuberizarea nu mai are loc decât în condiţii de zi scurtă. Decurge, de aici, din nou, necesitatea de a planta cartoful din vreme, în climat temperat, pentru a determina o formare a tuberculilor abundentă şi în scurt timp, ceea ce înseamnă producţie mai mare şi tuberculi mai omogeni ca mărime.

Cerinţe faţă de umiditate - cartoful este una dintre plantele cele mai pretenţioase faţă de aprovizionarea continuă cu apă. Secetele, chiar de scurtă durată, dar şi excesul de apă, fie el chiar temporar, au repercusiuni negative asupra creşterii plantei, asupra nivelului producţiei şi calităţii acesteia. Mai puţin pretenţios este cartoful faţă de apă, de la plantat la răsărit (apariţia la suprafaţa solului putând avea loc pe baza rezervelor de apă din tuberculi) şi de la răsărit la începutul tuberizării (12-15 zile, în funcţie de sol). După M. Berindei şi D. Săndoiu, în experienţe cu vase de vegetaţie, planta se dezvoltă normal la 1/3 din capacitatea pentru apă, sau aproximativ la 50% din IUA (după V. Ionescu-Siseşti şi colaboratorii). Totuşi, acumularea apei în sol în primăvară este foarte importantă pentru dezvoltarea normală a plantei de-a lungul perioadei de vegetaţie, după cum rezultă din determinările făcute de W. Copony. În zona cartofului timpuriu şi pentru consum de vară climatul se caracterizează prin insuficienţa precipitaţiilor după plantat. Lipsa apei în perioada de formare a tuberculilor împiedică procesul sau îl eşalonează (după variaţia umidităţii), rezultând tuberculi mai puţini, cu vârste difertite, ceea ce duce la neuniformitatea rezistenţei la fierbere şi la diminuarea recoltei. Seceta în perioada de creştere concomitentă a tufei şi tuberculilor (24-25 de zile, după tuberizare, în funcţie de soi) micşorează foarte mult producţia, aceasta fiind perioada critică pentru apă a plantei. Cartoful are un sistem fragil de reglare a consumului de apă şi nu mai foloseşte economic apa ce survine după carenţe relative de scurtă durată. Adeseori se constată deprecierea calităţii comerciale a tuberculilor, slaba rezistenţă la păstrare. Asociată cu temperaturi ridicate, variaţia de umiditate determină încolţirea filoasă, materialul neputând fi folosit pentru plantare. Lipsa pronunţată a apei duce la pieirea, în ordine, a stolonilor, a tuberculilor tineri, a frunzelor inferioare şi superioare. În acest interval rezerva de apă din sol trebuie să fie de peste 70% IUA pentru a asigura o creştere normală a plantelor. În perioada următoare de creştere a tuberculilor şi de maturare (20-40 de zile), seceta poate provoca exportul substanţelor acumulate deja în tuberculi. Solul se usucă şi nu permite recoltarea corectă a cartofului cu combina de recoltat cartofi; o bună separare a pământului din tuberculi se face doar la o umiditate de 16-24% (gravimetric). Excesul de apă este la fel de dăunător. În perioada de după plantat limitează încolţirea şi poate determina putrezirea tuberculilor. În intervalul de la răsărit la tuberizare - după V. Bîrnaure - excesul de apă, mai ales asociat cu excesul de azot, determină o creşte luxuriantă a vrejilor; concentrarea de auxine în punctele aeriene de creştere împiedică formarea normală a tuberculilor. Pentru tuberizare, prezenţa oxigenului în sol este hotărâtoare, deci saturarea solului cu apă în acest moment este un serios factor limitativ al producţiei. După formarea tuberculilor, excesul de apă stânjeneşte creşterea acestora sau duce la putrezirea lor. Frecvent, pe soluri cu apă stagnantă, se obţin tuberculi cu lenticele mărite, cu coaja urâtă, rugoasă, cu gust neplăcut. În sol se acumulează ioni toxici de Al, Mn etc., în tuberculi se acumulează acid clorogenic, care, pe lângă gustul necorespunzător, influenţează negativ păstrarea recoltei (peridermul este şi el subţire şi fragil). M. Berindei precizează că apa în exces reduce conţinutul în vitamina C şi de amidon la cartof. După I. Bretan şi colaboratorii, la exces chiar temporar de apă în sol producţia de cartof scade cu 14-79%. După consumul specific de apă - care variază între 167 şi 659, în funcţie de soi şi de condiţiile pedoclimatice - cartoful este o plantă care necesită o umiditate moderată. În timpul perioadei de vegetaţie, o cantitate de 250-550 mm de precipitaţii (variind de la soiurile timpurii la cele tardive) sunt suficiente, pe solurile luto-nisipoase şi nisipo-lutoase, cu condiţia unor rezerve în sol la desprimăvărare la nivelul capacităţii de câmp. O altă condiţie o constituie repartizarea precipitaţiilor: pentru soiurile extratimpurii şi timpurii determinante sunt ploile din mai şi iunie, pentru cele semitimpurii şi semitardive - cele din iunie şi iulie, iar pentru cele tardive ploile din iunie, iulie şi august. În fiecare din aceste luni trebuie să cadă 90-130 mm de ploaie. Pe solurile uşoare, nisipoase, un plus de 80-250 mm pe întreaga perioadă de vegetaţie, cu repartizare corespunzătoare, asigură producţii la nivelul potenţialului soiurilor. Umiditatea relativă a atmosferei cea mai favorabilă cartofului este de 70-75%. Deficitul este în bună măsură compensat în zona cartofului timpuriu şi pentru consumul de vară, dacă se fac udări prin aspersiune.

Cerinţe faţă de lumină - aşa după cum se cunoaşte, pentru formarea tuberculilor, durata scurtă de iluminare este cea mai favorabilă. Acumularea recoltei (creşterea tuberculilor) este mai puternică în zilele lungi, pe baza unei activităţi zilnice fotosintetice prelungite. Cartoful dă cele mai mari producţii la lumină intensă dacă solul este bine aprovizionat cu apă şi la lumină mai puţin intensă atunci când cantităţile de apă pe care le are la dispoziţie planta sunt mai mici decât cele optime. În România (după V. Bârnaure), în zona depresiunilor intra- şi extramontane cu suprafeţe mari de cartof lumina este uneori insuficientă. În zonele de câmpie, unde se găsesc bazinele pentru cartof extratimpuriu, timpuriu şi pentru consum de vară, dar şi culturi în condiţii irigate pentru consumul de toamnă-iarnă, lumina intensă poate deveni dăunătoare, provocând arsuri şi ofiliri ale plantelor - dacă apa este insuficientă.

Cerinţe faţă de sol - cartoful este o plantă foarte pretenţioasă faţă de sol. Sistemul radicular relativ puţin dezvoltat face ca producţii mari să se obţină numai pe soluri bine aprovizionate cu humus, azot, fosfor, potasiu, calciu şi magneziu. Importante sunt şi alte elemente nutritive (cupru, mangan, bor, molibden etc.), care se găsesc în solurile noastre în cantităţi suficiente, nelimitând producţia în etapa actuală. Din punct de vedere al texturii solului, cele mai favorabile soluri pentru cartof sunt - în ordine - cele nisipo-lutoase şi lutoase. Fiind bine „aerisite", aceste soluri asigură o bună formare şi creştere a tuberculilor. Producţiile sunt simţitor mai mari decât pe solurile grele, luto-argiloase şi mai ales argiloase. După diferiţi autori, dacă se ia ca martor producţia de pe solurile nisipo-lutoase, pe cele luto-nisipoase se realizează 80-85%, pe cele lutoase 70-75%. Din punct de vedere al calităţii recoltei, pe asemenea soluri tuberculii au un gust plăcut, forma specifică - nedeformată, recolta este curată - fără pământ aderent, rezistenţa la păstrare este foarte bună, tuberculii au comportare bună şi uniformă la fierbere etc. Pe solurile uşoare-nisipoase se obţin rezultate foarte bune, în primul rând la soiurile extratimpurii, cu condiţia irigării şi a unei fertilizări corespunzătoare. Solurile grele sunt contraindicate pentru cartof, deoarece tuberculii cresc mai greu. După M. Berindei, pe aceste soluri producţiile sunt în medie mai mici cu 40% în anii umezi (apă stagnantă, lipsă de aer ş.a.) şi cu 25% în anii secetoşi. Cauzele acestor scăderi de producţie se găsesc în condiţiile mai puţin corespunzătoare pentru toate organele plantei. Argila din sol, dacă se găseşte în proporţie mai mare (peste 20%), duce la scăderea înălţimii plantelor, a masei de vreji şi frunze şi a masei de rădăcini. Solurile argiloase duc la micşorarea conţinutului în amidon, proteine şi vitamine; rezistenţa la fierbere scade, tuberculii se pătează în tăietura proaspătă sau la prepararea lor. Se constată frecvent simptomele excesului de umiditate. Dependenţa producţiei de cartof de conţinutul în argilă al solului este arătată indirect prin nomograma de bonitare, stabilită de N. Maxim. Ideale sunt solurile care au în jur de 10-12% argilă, dar se obţin producţii mari, de bună calitate, şi la parametrii economici superiori, până la 25% argilă. Extinderea suprafeţelor cultivate cu cartof în zonele de câmpie, pe cernoziomuri, aluviuni şi soluri aluvionare, îşi găseşte explicaţia în mare măsură în evitarea amplasării culturii în zonele favorabile din punct de vedere climatic, dar necorespunzătoare din cauza solurilor grele, argiloase. Cartoful este pretenţios şi faţă de profunzimea solului, valorificând bine terenurile cu orizont adânc, omogen, aerat şi permeabil pentru apă. În asemenea condiţii, rădăcinile plantei se dezvoltă viguros, pătrund în adâncime şi explorează un volum mai mare de sol. Faţă de reacţia solului cartoful nu este prea pretenţios, obţinându-se diferenţe nu prea mari de producţie la pH variind între 4,5 şi 7,5, cu tendinţa unor sporuri la pH de 6-6,5. Cultura integral mecanizată a cartofului este posibilă până la pantă de 6 grade. Dintre condiţiile de climă şi sol, ultimele sunt mai importante pentru cultura cartofului. După M. Berindei, pe solurile foarte favorabile se obţin producţii mari şi economice chiar în condiţii climatice cu favorabilitate redusă, pe când pe terenuri necorespunzătoare, cartoful nu poate valorifica condiţii climatice foarte bune.

Victor VĂTĂMANU

# data[].attributes.attachment_link.description
Originar din America de Sud, din zona Anzilor Cordilieri, cartoful s-a format la mare altitudune, în climat ecuatorial-tropical, cu precipitaţii de circa 2.000 mm anual, cu temperaturi medii de 20 de grade Celsius şi cu durata de iluminare de 12 ore, după cum prezintă Gh. Bîlteanu şi V. Bârnaure.

# data[].attributes.headline
Cerințele culturii de porumb față de temperatură

# data[].attributes.subject
Cerințele culturii de porumb față de temperatură

# data[].attributes.attachment_link.title
Cerinţele culturii de porumb faţă de temperatură

# data[].attributes.attachment_link.description
Porumbul intră în categoria plantelor cu cerinţe ridicate faţă de temperatură. Astfel, temperatura minimă de germinaţie a porumbului este de 8-10 grade Celsius. A. Wallace şi E....

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Zonarea reprezintă repartizarea sau amplasarea culturilor în acele teritorii unde ele au conditii ecologice favorabile pentru formarea unei recolte stabile de a evidentia potentialul lor natural de productie.

# data[].attributes.attachment_link.description
Una dintre cele mai importante ac t iuni s i m a suri de politic a agrar a care contribuie la ob t inerea de recolte ridicate s i constante an de an este zonarea culturilor, adic a stabilirea celor mai potrivite regiuni sau teritorii pentru...

# data[].attributes.headline
Site-ul oficial al Institutului (Administratiei Nationale) de Meteorologie

# data[].attributes.subject
Site-ul oficial al Institutului (Administratiei Nationale) de Meteorologie

# data[].attributes.attachment_link.title
Meteo Romania | Site-ul Administratiei Nationale de Meteorologie

# data[].attributes.attachment_link.description
Avertizari Nowcasting XML - GIS Starea vremii API Prognoza meteo orașe XML Avertizari Meteo XML Avertizari Nowcasting XML rss avertizări contact