# data[].attributes.body
Eurpopa,Asia si Africa erau continente conoscute.

# data[].attributes.body
Ambele sunt epoci istorice.

# data[].attributes.body
Marile descoperiri geografice din secolele XV-XVI realizate de Europa occidentală au constituit o etapă decisivă în formarea unei imagini reale asupra globului pământesc și au avut consecințe complexe, care au exercitat o profundă înrâurire asupra evoluției omenirii în ansamblul său. Până în epoca marilor descoperiri geografice, cunoștințele asupra globului pământesc erau zonale și incomplete și se formau datorită unor explorări realizate independent unele de altele, în diferite regiuni ale lumii. Europenii cunoșteau foarte bine Orientul Apropiat și nordul Africii și aveau cunoștințe vagi despre restul Asiei și Africii. Navigația în nordul Oceanului Atlantic, până în Islanda și Groenlanda, inclusiv descoperirea fără urmări a țărmului nord-estic al Americii de Nord, era practicată în secolele X-XV aproape numai de popoarele scandinave.

# data[].attributes.body
Burghezia a apărut ca un fenomen istoric și politic în secolul al XI-lea, când bourgs din Europa Centrală și de Vest s-au dezvoltat în orașe dedicate comerțului. Burghezia în această formă, "mica burghezie", care înflorește în orașe libere, se caracterizează prin faptul că produce doar pentru a-și asigura propriile nevoi. Mica burghezie se dezvoltă din secolul al XI-lea până în secolul al XV-lea; ea a apărut mai întâi în Italia, în orașele libere, apoi s-a dezvoltat în Țările de Jos și în sudul Germaniei. Franța și Anglia au avut o mică burghezie care însă nu a jucat același rol social.

# data[].attributes.body
Revoluția politică înseamnă schimbarea orânduirii sociale într-un timp relativ scurt, prin mijloace mai mult sau mai puțin violente și prin participarea păturilor largi ale populației. Datorită acestei condiții din urmă, revoluțiile pot avea loc numai în societățile în care masele au o conștiință socială mai dezvoltată. De aceea, în antichitate sau în evul mediu nu se vorbește de revoluții politice, ci de revolte sau răscoale. Revoluțiile politice apar în perioada de trecere de la feudalism la capitalism, sau direct de la feudalism la socialism (în cazul unor țări asiatice), sau de la capitalism la socialism (considerat din punct de vedere teoretic prima fază a comunismului).

Cele mai mari revoluții politice au fost: revoluția burgheză din Anglia între 1640-1688, revoluția americană, revoluția franceză între 1789-1799, revoluțiile europene din 1848, revoluția socialistă din Rusia din 1917 ș.a. Din punctul de vedere al României, un rol deosebit a avut revoluția din decembrie 1989, care a asigurat răsturnarea dictaturii comuniste și trecerea de la un socialism despotic la democrație și economie de piață, trăsături ale societăților capitaliste moderne.

Vezi și

# data[].attributes.body
Prăbușirea Imperiului Roman se referă de fapt la prăbușirea Imperiului Roman de Apus în 476. Declinul și căderea Imperiului Roman de Apus a fost un proces istoric complex care a fost determinat de mai mulți factori.

# data[].attributes.body
Primul Război Mondial (28 iulie 1914 – 11 noiembrie 1918) a fost unul dintre cele mai mortale conflicte globale din istorie. El a opus două coaliții, prima fiind Antanta, având ca nucleu Franța, Regatul Unit, Rusia, Italia, Japonia și imperiile lor coloniale respective, cu Statele Unite aderând ca putere asociată în 1917. Aceasta s-a confruntat cu Puterile Centrale, o alianță centrată pe Germania, Austro-Ungaria și Imperiul Otoman. Luptele au avut loc în toată Europa, Orientul Mijlociu, Africa, Pacific și în părți din Asia. Aproximativ 9 milioane de soldați au fost uciși în luptă, plus alte 23 de milioane de răniți, în timp ce 5 milioane de civili au murit ca urmare a acțiunii militare, a foametei și a bolilor.[5] Alte milioane au murit ca urmare a genocidelor, în timp ce pandemia de gripă spaniolă din 1918 a fost exacerbată de mișcarea combatanților în timpul războiului.[6][7]

# data[].attributes.body
Imperiu colonial este denumit un ansamblu de teritorii din afara Europei (denumite colonii) stăpânite de un stat european, acesta din urmă fiind denumit cu termenul de metropolă. În perioada secolelor XVI-XIX, marile puteri europene, Statele Unite ale Americii și Japonia își vor crea propriile imperii coloniale: unele mai mari (Marea Britanie, Franța, Spania), iar altele mai mici (Olanda, Belgia, Italia, Germania). Primele au fost Spania și Portugalia, care și-au format imperiile coloniale în urma marilor descoperiri geografice din secolele XV-XVI. Unele își vor pierde o parte din teritorii în favoarea celorlalte imperii coloniale (Olanda, Franța, Spania). Toate imperiile își vor pierde mare parte dintre colonii în secolul XX, la sfârșitul celui de-al Doilea Război Mondial (în timpul lui sau după război).

# data[].attributes.body
Renasterea:

Renașterea a debutat în secolele XIV-XVI, perioada Evului Mediu Târziu, în Florența - Italia și s-a răspândit în restul Europei. Această mișcare culturală reprezintă înflorirea inovatoare a literaturii latine și autohtone, începând din secolul al XIV-lea, când erau cercetate sursele literare din antichitatea clasică creditată lui Francesco Petrarca. Dezvoltarea în pictură a tehnicilor de perspectivă, de acordare a unei realități mult mai naturale a dus și la o reformă educațională. Schimbările Renașterii nu au fost implementate uniform de întreaga Europă, deși apariția tiparului a accelerat difuzarea ideilor în secolul al XV-lea.

Umanismul:

Ca prim reprezentant al umanismului poate fi considerat Protagoras, sofist grec din secolul al V-lea î.Chr., pentru care "omul este măsura tuturor lucrurilor". Termenul de "humanitas" îl întâlnim deja în scrierile lui Cicero, în care omul ocupă un loc aparte printre alte viețuitoare. În Evul Mediu, se vorbește despre "humaniores litterae", care reprezintă ansamblul cunoștințelor profane predate în facultățile de arte (artes liberales), spre deosebire de "diviniores litterae", care își au sursa în studiul Bibliei și sunt predate în facultățile de teologie. În secolul al XVI-lea, "umaniștii" studiau ceea ce ei numeau "umanitățile" (studia humanitatis), înțelegându-se prin aceasta scrierile clasice ale antichității. Pentru acești erudiți ai Renașterii, noțiunea de "humanitas" avea același sens ca în epoca ciceroniană și însemna acea cultură care, desăvârșind calitățile naturale ale omului, îl fac demn de acest nume. Cuvântul "Umanism" în înțelesul actual apare mult mai târziu, și anume în 1808 în scrierea l

# data[].attributes.headline
Descoperirea continentelor America si Australia

# data[].attributes.subject
Descoperirea continentelor America si Australia

# data[].attributes.body
America:

Descoperirea Americii se datorează „unei erori norocoase”. Pe baza credinței că pământul este rotund și că Apusul Europei nu este separat de Extremul Orient decât prin Oceanul Atlantic, Cristofor Columb a pornit în anul 1492, să descopere drumul Indiilor spre vest și a nimerit, fără să-și fi dat seama, în America.

Australia:

Australia apare într-o carte de astronomie a lui Cyriaco Jacob zum Barth, publicată la Frankfurt am Main în 1545. Prima dată când Australia pare să fi fost folosită oficial a fost în aprilie 1817, când guvernatorul Lachlan Macquarie a confirmat primirea hărților Australiei realizate de Flinders de la lordul Bathurst.