# data[].attributes.body
Grundstenene til nutidens ældrepleje kan dateres helt tilbage til sognerådenes fattiggårde, som tog sig af ældre og andre, der på grund af økonomiske kvaler ikke kunne forsørge sig selv.

Før industrialiseringen var ældrepleje primært baseret på familiebånd og lokal samfundsstøtte.

Kirken og lokale velgørenhedsorganisationer spillede en vigtig rolle i at yde bistand til ældre og sårbare.

I 1891 vedtages Estrups socialreformer: ”Lov om alderdomsunderstøttelse til værdige trængende uden for
fattigvæsenet”
Lovens hovedmål var at yde økonomisk støtte til ældre borgere, der havde arbejdet og bidraget til samfundet, men som nu var i en alder, hvor de ikke længere var i stand til at forsørge sig selv.
Støtten blev betragtet som en slags pension eller alderdomsunderstøttelse, der skulle sikre, at ældre borgere kunne leve værdigt i deres senere år uden at skulle ty til fattigvæsenet.

# data[].attributes.body
Alderdomshjem vokser frem i det danske land. I modsætning til fattiggårde er adgangsbilletten bestemt af alder og ikke økonomi.

Den første danske alderdomslov blev vedtaget i 1921. Denne lov gav ældre ret til økonomisk støtte, hvis de ikke havde tilstrækkelige ressourcer til at klare sig selv.

Aldersrenten var et fast, indtægtsreguleret beløb. Det var en særdeles beskeden ydelse, som blev ydet fra det 65. år. Den bliver fundamentet for den senere udvikling af alderdomsforsørgelsen i Danmark.

Ældreplejen var stadig primært baseret på velgørenhed og familiens omsorg, men der var en stigende erkendelse af behovet for mere systematiseret støtte til ældre borgere.

# data[].attributes.body
Den offentlige debat handlede om mangel på respekt og værdighed på alderdomshjem. En løsning var, at det fremover skulle være muligt at modtage hjælp i sit eget hjem.

Forløberen til hjemmehjælp vedtages i 1949 med loven om ‘husmoderafløsning’. Formålet var at aflaste ‘syge husmødre i hjemmet’.
Husmorafløseren yder praktisk bistand i hjemmet til ældre med midlertidigt behov for pleje. Hvis behovet er større, er ældre henvist til en plads på alderdomshjemmet.

# data[].attributes.body
Alle borgere over 67 år får i 1956 ret til folkepension. Pensionen er en offentlig ydelse, der gives uanset formue, tidligere erhvervsaktivitet og indkomst.

Alderdomshjemmene udvikler sig til egentlige plejehjem med fokus på pleje og omsorg tilpasset den enkelte.

I 1964 beslutter Folketinget, at kommunerne fra 1968 skulle tilbyde egentlig hjemmehjælp. Samtidig bliver der lagt op til, at hjemmehjælperne skal have uddannelse, så det at være hjemmehjælper bliver en profession. Men at modtage hjemmehjælp er ikke gratis for borgeren.

I erkendelse af, at hjælpen kræver faglig ballast, bliver det i 1968 et krav, at kommunerne udbyder uddannelsesforløb til hjemmehjælperne. Fra fortrinsvis at være huslige opgaver har hjælpen nu udviklet sig til at inkludere personlig pleje.

# data[].attributes.body
I 1970’erne vokser antallet af ældre – levetiden stiger, og flere har nu mange år af deres liv tilbage, efter de er gået på pension. Kommunerne ser, at der er penge at spare ved at hjælpe de ældre derhjemme, fremfor at sende dem på alderdomshjem.

Den massive etablering af nye plejehjemspladser satte de kommunale pengekasser under pres, for at imødekomme det stadig stigende antal ældre udbygges hjemmeplejen. Med udbredelsen blev sloganet ‘længst muligt i eget hjem’ afløst af ‘længst muligt i egnede hjem’.

Socialbistandsloven vedtages i 1974. Med den blev husmoderafløsningen endegyldigt erstattet af egentlig hjemmehjælp. Loven lagde samtidig stenene til idéen om ‘hjælp til selvhjælp’. Plejepersonalet skulle nu hjælpe de ældre til selv at udføre så meget som muligt, og sloganet ‘længst muligt i eget hjem’ vinder for alvor indpas.

# data[].attributes.body
Indtil slutningen af 80'erne bestemte den ældre og hjemmehjælperen selv, hvad hun skulle lave. Hjælpen kunne også være en snak over en kop kaffe.

En Ældrekommission definerer i 1982, at ‘selvbestemmelse’, ‘brug af egne ressourcer’ og ‘hjælp til selvhjælp’ skal være bærende principper i ældreplejen.

Kommissionens idéer er i tråd med det, vi i dag kalder rehabilitering.

I 1987 var målsætningen at ‘afinstitutionalisere’ ældreplejen, da Ældreboligloven vedtages. De ældre skal tilbydes flere valgmuligheder for pleje, og den skal kunne følge den ældre uanset boligform. Folketinget stopper opførelsen af plejehjem.

Fokus bliver i endnu højere grad på den ældres behov og ønsker, der ikke skal bestemmes af boligform. Selv hvis der bliver behov for at flytte i plejebolig, skal det så vidt muligt ikke forstyrre den ældres vaner og livsstil.

Der var en stigende professionalisering af ældreplejen med fokus på kvalitet og standarder. I løbet af 80'erne blev der arbejdet på at formalisere uddannelsen til social- og sundhedsassistent.

I 1987 er der enighed i Folketinget om, at hjemmehjælp for fremtiden skal være gratis.

# data[].attributes.body
Fra slutningen af 1990’erne blev der strammet, så hjælp og plejeboliger kun var for de svageste ældre.

Lov om social service blev i 1997 revideret for at styrke ældre borgeres rettigheder og beskyttelse.
En lovændring gør, at ældre beboere på plejehjem beholder retten til pension, når de flytter på plejehjem. Til gengæld skal de selv delvist betale for opholdet. Sigtet er at myndiggøre den enkelte ældre.

Der kommer krav om kvalitetsstandarder, der forpligter kommunerne til at beskrive, hvad der tilbydes, så borgerne ved, hvad de kan forvente.

Ældreplejen udviklede sig fra at være primært baseret på økonomisk støtte til en mere omfattende tilgang med fokus på sundhed, pleje og omsorg.

Uddannelsen til social- og sundhedsassistent blev officielt etableret 1. april 1991, og erstattede de tidligere uddannelser til sygehjælper, sygeplejer og plejehjemsassistent.

# data[].attributes.body
Efterhånden som befolkningen ældede, voksede presset på ældreplejesystemet, og der opstod debatter om finansiering, personalemangel og kvalitet i ældreplejen.
Omkring 2000 begyndte man at lukke private firmaer ind i hjemmeplejen.

I 2003 får de ældre mulighed for selv at vælge, om de vil have besøg af den kommunale hjemmehjælp eller af et privat firma, der varetager opgaven på kommunens vegne.
I 2005 er det kun få medarbejdere udfører flere gange dagligt administrative opgaver som dokumentation. På plejehjem er det 14 % af personalet, mens det er 10 % i hjemmeplejen.

Der var en stigende opmærksomhed på at udvikle forskellige former for ældreboliger og plejehjem, der kunne tilpasses ældre borgeres forskellige behov og ønsker.

En større ændring i serviceloven blev i 2007 gennemført med henblik på at fremme borgerens selvbestemmelse og inddragelse i ældreplejen.

Hjemmehjælpsmodtagere får ret til at få andre ydelser end dem, de har krav på. De ældre får dermed mulighed for selv at tilrettelægge hjælpen fra besøg til besøg.

# data[].attributes.body
I 2010'erne har stort set alle kommuner genoptræning af ældre, så de kan lære at klare sig selv uden hjælp.

I 2014 var der lige over en million danskere på 65 år og derover. Cirka 292.000 flere end der var i 1980.
Godt en tredjedel af hjemmehjælpmodtagerne valgt at få hjælp af private i stedet for kommunen.

I 2016 er antallet af medarbejdere, der flere gange dagligt udfører administrative opgaver vokset kraftigt. På plejehjem er det nu 55 % af personalet. Og i hjemmeplejen er det 43,5 %. Samtidig er tiden til social omsorg faldet.

6 ud af 10 af medarbejderne i ældreplejen føler sig i 2019 hver uge utilstrækkelige, fordi de ikke kan give en pleje og omsorg, de selv synes er rimelig.

Ældretopmøde afvikles i 2020, for at finde svar på, hvordan ældreplejen genoprettes. Kort efter udpeges tre kommuner, der skal ‘sættes fri’ for at udtænke nye måder at drive ældrepleje på.