# data[].attributes.headline
אני ג׳ייק קורמן, ואני עליתי לארץ לפני 10 שנים מארצות הברית כדי לשרת אני אני ג׳ייק קורמן, ואני עליתי לארץ לפני 10 שנים מארצות הברית כדי לשרת בצבא. כשהייתי חייל בודד, חזרתי מחופש של חודש מהבית שלי באמריקה שהצבא נתן לי באמצע השירות. נחתתי בנתב״ג בערך ארבע שעות לפני שבת, ובאותו זמן היתה סערת שלג מטורפת באיזור ירושלים, המקום שתכננתי להיות אצל חברים לשבת. לא היה סיכוי להגיע לשמה, אז הייתי תקוע במרכז. כחודשיים לפני הסערה הזאת, הייתי בתחנה המרכזית בירושלים בדרך חזרה לבסיס שלי, ובן אדם אקראי ניגש אלי ואמר לי תודה שאני משרת בצבא. התחלנו לדבר וכשהוא גילה שאני חייל בודד, הוא הזמין אותי לביתו בגבעת שמואל. זה לא היה מיכה, אלא בן אדם שקוראים לו אוריאל (אני לא זוכר את שם המשפחה שלו). בחזרה לסיפור של הסערה, נגמרו לי האופציות בגלל השלג, אבל אז נזכרתי באוריאל שהזמין אותי, והתקשרתי אליו מתוך יאוש. הוא אמר לי שהוא לא נמצא בבית באותו שבת, אבל שהוא יודע בדיוק למי להתקשר, למיכה ברט. אז מיכה קיבל את המספר שלי ממנו והתקשר. אמרתי לו שאין לי שקלים במזומן כי רק חזרתי מאמריקה, והוא אמר שהוא ישלם לנהג המונית כשנגיע לגבעת שמואל. כשהגעתי לבית חצי שעה לפני שבת, הכל היה מוכן לקראתי והוא הכניס אותי לבית שלו. בתור הערת אגב, כמובן הסיפור הזה גם לשבחתה של סנדרה, שעשתה לא פחות ממיכה בעת המצוקה שלי.ככה אני הכרתי את מיכה וסנדרה ואת שאר משפחת ברט.  אחרי השבת הזאת אני המשכתי להגיע בתדירות גבוהה יחסית. היו תקופות שהייתי נשאר אצלם בבית לשבועיים ברצף, כמה שהייתי צריך. ומיכה כל פעם דחף אותי לשלוח יותר ויותר חיילים בודדים אליו, והבאתי כמות לא זניח של חברים שהתארחו אצלם. כל פעם שהיינו מגיעים, מיכה היה דוחף ודוחף, ״אתה צריך עוד משהו? אפשר לעזור לך בעוד משהו? אתה בטוח שאתה לא רוצה עוד LimonChello?״ איך הייתי יכול לסרב את זה?  הנדיבות הרבה הזאת השפיעה עלי מאוד בחיי.  אף פעם לא פגשתי בן אדם שכל כך מוכן לתת, בלי היסוסים או תנאים.  וזה ממש השפיע עלי וחינך אותי להכניס אורחים ולעשות מה שביכולתי  שירגישו בבית בביתי, כמו שמיכה עשה עבורי.   

# data[].attributes.subject
אני ג׳ייק קורמן, ואני עליתי לארץ לפני 10 שנים מארצות הברית כדי לשרת אני אני ג׳ייק קורמן, ואני עליתי לארץ לפני 10 שנים מארצות הברית כדי לשרת בצבא. כשהייתי חייל בודד, חזרתי מחופש של חודש מהבית שלי באמריקה שהצבא נתן לי באמצע השירות. נחתתי בנתב״ג בערך ארבע שעות לפני שבת, ובאותו זמן היתה סערת שלג מטורפת באיזור ירושלים, המקום שתכננתי להיות אצל חברים לשבת. לא היה סיכוי להגיע לשמה, אז הייתי תקוע במרכז. כחודשיים לפני הסערה הזאת, הייתי בתחנה המרכזית בירושלים בדרך חזרה לבסיס שלי, ובן אדם אקראי ניגש אלי ואמר לי תודה שאני משרת בצבא. התחלנו לדבר וכשהוא גילה שאני חייל בודד, הוא הזמין אותי לביתו בגבעת שמואל. זה לא היה מיכה, אלא בן אדם שקוראים לו אוריאל (אני לא זוכר את שם המשפחה שלו). בחזרה לסיפור של הסערה, נגמרו לי האופציות בגלל השלג, אבל אז נזכרתי באוריאל שהזמין אותי, והתקשרתי אליו מתוך יאוש. הוא אמר לי שהוא לא נמצא בבית באותו שבת, אבל שהוא יודע בדיוק למי להתקשר, למיכה ברט. אז מיכה קיבל את המספר שלי ממנו והתקשר. אמרתי לו שאין לי שקלים במזומן כי רק חזרתי מאמריקה, והוא אמר שהוא ישלם לנהג המונית כשנגיע לגבעת שמואל. כשהגעתי לבית חצי שעה לפני שבת, הכל היה מוכן לקראתי והוא הכניס אותי לבית שלו. בתור הערת אגב, כמובן הסיפור הזה גם לשבחתה של סנדרה, שעשתה לא פחות ממיכה בעת המצוקה שלי.ככה אני הכרתי את מיכה וסנדרה ואת שאר משפחת ברט.  אחרי השבת הזאת אני המשכתי להגיע בתדירות גבוהה יחסית. היו תקופות שהייתי נשאר אצלם בבית לשבועיים ברצף, כמה שהייתי צריך. ומיכה כל פעם דחף אותי לשלוח יותר ויותר חיילים בודדים אליו, והבאתי כמות לא זניח של חברים שהתארחו אצלם. כל פעם שהיינו מגיעים, מיכה היה דוחף ודוחף, ״אתה צריך עוד משהו? אפשר לעזור לך בעוד משהו? אתה בטוח שאתה לא רוצה עוד LimonChello?״ איך הייתי יכול לסרב את זה?  הנדיבות הרבה הזאת השפיעה עלי מאוד בחיי.  אף פעם לא פגשתי בן אדם שכל כך מוכן לתת, בלי היסוסים או תנאים.  וזה ממש השפיע עלי וחינך אותי להכניס אורחים ולעשות מה שביכולתי  שירגישו בבית בביתי, כמו שמיכה עשה עבורי.   

# data[].attributes.headline
אני ג׳ייק קורמן, ואני עליתי לארץ לפני 10 שנים מארצות הברית כדי לשרת אני אני ג׳ייק קורמן, ואני עליתי לארץ לפני 10 שנים מארצות הברית כדי לשרת בצבא. כשהייתי חייל בודד, חזרתי מחופש של חודש מהבית שלי באמריקה שהצבא נתן לי באמצע השירות. נחתתי בנתב״ג בערך ארבע שעות לפני שבת, ובאותו זמן היתה סערת שלג מטורפת באיזור ירושלים, המקום שתכננתי להיות אצל חברים לשבת. לא היה סיכוי להגיע לשמה, אז הייתי תקוע במרכז. כחודשיים לפני הסערה הזאת, הייתי בתחנה המרכזית בירושלים בדרך חזרה לבסיס שלי, ובן אדם אקראי ניגש אלי ואמר לי תודה שאני משרת בצבא. התחלנו לדבר וכשהוא גילה שאני חייל בודד, הוא הזמין אותי לביתו בגבעת שמואל. זה לא היה מיכה, אלא בן אדם שקוראים לו אוריאל (אני לא זוכר את שם המשפחה שלו). בחזרה לסיפור של הסערה, נגמרו לי האופציות בגלל השלג, אבל אז נזכרתי באוריאל שהזמין אותי, והתקשרתי אליו מתוך יאוש. הוא אמר לי שהוא לא נמצא בבית באותו שבת, אבל שהוא יודע בדיוק למי להתקשר, למיכה ברט. אז מיכה קיבל את המספר שלי ממנו והתקשר. אמרתי לו שאין לי שקלים במזומן כי רק חזרתי מאמריקה, והוא אמר שהוא ישלם לנהג המונית כשנגיע לגבעת שמואל. כשהגעתי לבית חצי שעה לפני שבת, הכל היה מוכן לקראתי והוא הכניס אותי לבית שלו. בתור הערת אגב, כמובן הסיפור הזה גם לשבחתה של סנדרה, שעשתה לא פחות ממיכה בעת המצוקה שלי.ככה אני הכרתי את מיכה וסנדרה ואת שאר משפחת ברט.  אחרי השבת הזאת אני המשכתי להגיע בתדירות גבוהה יחסית. היו תקופות שהייתי נשאר אצלם בבית לשבועיים ברצף, כמה שהייתי צריך. ומיכה כל פעם דחף אותי לשלוח יותר ויותר חיילים בודדים אליו, והבאתי כמות לא זניח של חברים שהתארחו אצלם. כל פעם שהיינו מגיעים, מיכה היה דוחף ודוחף, ״אתה צריך עוד משהו? אפשר לעזור לך בעוד משהו? אתה בטוח שאתה לא רוצה עוד LimonChello?״ איך הייתי יכול לסרב את זה?  הנדיבות הרבה הזאת השפיעה עלי מאוד בחיי.  אף פעם לא פגשתי בן אדם שכל כך מוכן לתת, בלי היסוסים או תנאים.  וזה ממש השפיע עלי וחינך אותי להכניס אורחים ולעשות מה שביכולתי  שירגישו בבית בביתי, כמו שמיכה עשה עבורי.   

# data[].attributes.subject
אני ג׳ייק קורמן, ואני עליתי לארץ לפני 10 שנים מארצות הברית כדי לשרת אני אני ג׳ייק קורמן, ואני עליתי לארץ לפני 10 שנים מארצות הברית כדי לשרת בצבא. כשהייתי חייל בודד, חזרתי מחופש של חודש מהבית שלי באמריקה שהצבא נתן לי באמצע השירות. נחתתי בנתב״ג בערך ארבע שעות לפני שבת, ובאותו זמן היתה סערת שלג מטורפת באיזור ירושלים, המקום שתכננתי להיות אצל חברים לשבת. לא היה סיכוי להגיע לשמה, אז הייתי תקוע במרכז. כחודשיים לפני הסערה הזאת, הייתי בתחנה המרכזית בירושלים בדרך חזרה לבסיס שלי, ובן אדם אקראי ניגש אלי ואמר לי תודה שאני משרת בצבא. התחלנו לדבר וכשהוא גילה שאני חייל בודד, הוא הזמין אותי לביתו בגבעת שמואל. זה לא היה מיכה, אלא בן אדם שקוראים לו אוריאל (אני לא זוכר את שם המשפחה שלו). בחזרה לסיפור של הסערה, נגמרו לי האופציות בגלל השלג, אבל אז נזכרתי באוריאל שהזמין אותי, והתקשרתי אליו מתוך יאוש. הוא אמר לי שהוא לא נמצא בבית באותו שבת, אבל שהוא יודע בדיוק למי להתקשר, למיכה ברט. אז מיכה קיבל את המספר שלי ממנו והתקשר. אמרתי לו שאין לי שקלים במזומן כי רק חזרתי מאמריקה, והוא אמר שהוא ישלם לנהג המונית כשנגיע לגבעת שמואל. כשהגעתי לבית חצי שעה לפני שבת, הכל היה מוכן לקראתי והוא הכניס אותי לבית שלו. בתור הערת אגב, כמובן הסיפור הזה גם לשבחתה של סנדרה, שעשתה לא פחות ממיכה בעת המצוקה שלי.ככה אני הכרתי את מיכה וסנדרה ואת שאר משפחת ברט.  אחרי השבת הזאת אני המשכתי להגיע בתדירות גבוהה יחסית. היו תקופות שהייתי נשאר אצלם בבית לשבועיים ברצף, כמה שהייתי צריך. ומיכה כל פעם דחף אותי לשלוח יותר ויותר חיילים בודדים אליו, והבאתי כמות לא זניח של חברים שהתארחו אצלם. כל פעם שהיינו מגיעים, מיכה היה דוחף ודוחף, ״אתה צריך עוד משהו? אפשר לעזור לך בעוד משהו? אתה בטוח שאתה לא רוצה עוד LimonChello?״ איך הייתי יכול לסרב את זה?  הנדיבות הרבה הזאת השפיעה עלי מאוד בחיי.  אף פעם לא פגשתי בן אדם שכל כך מוכן לתת, בלי היסוסים או תנאים.  וזה ממש השפיע עלי וחינך אותי להכניס אורחים ולעשות מה שביכולתי  שירגישו בבית בביתי, כמו שמיכה עשה עבורי.   

# data[].attributes.headline
הי סנדרה,לא נתפס שעברה שנה, זה מרגיש כאילו חודש..אני חושב על מיכה ומזכיר אותו לא מעט. היו לנו שיעורים טיולים וטראקים והמון מפגשים חברתיים ואפילו נסיעה לפולין, תמיד היה כיף איתו וממש חיכיתי להיות בחברתו. החכמה ההומור והשנינות שלו חסרה לי מאוד, ובעיקר החבר שאיננו עוד.אנסה להעלות על כתב כמה זכרונות קטנים..וכשאני חושב על זה, מה שהכי חזק זה שמיכה היה בכל המקומות שהיו צריכים עזרה, התנדבות, תרומה או סתם עצה. באילני חסד מיכה היה הראשון להגיע והאחרון לסגור. בחלוקות מזון הגדולות של פסח וראש השנה מיכה היה הראשון להגיע והיה מביא את המשאית בעצמו, עם ארגזים ריקים וציוד אריזה ועגלות..למיכה לא היו פוזות, ושנים היה אורז את המצרכים בתוך הארגזים. יותר מאוחר היה אחראי על קו סידור מצרכים, ובשנים האחרונות מיכה היה אחראי על כל המתנדבים מכמה בתי כנסת..מיכה היה מתקשר לראות אם תגיע ומתי..כשהיו צריכים תרומה מיוחדת באילני חסד מיכה תמיד נתן ברוחב לב ואף גייס עוד תורמים פוצנטיאליים..בשיעורי גמרא השבועיים שלנו עם הרב דוד לחובר, כל אחד מתנדב לארח את השיעור בביתו בסבב בין החברים. כשמישהו לא יכול היה לארח ומבקש מחליף בוואטסאפ, הראשון שתמיד התנדב היה מיכה. והוא עשה זאת בכזאת מהירות שאם רצית אתה לארח במקומו לא היה לך סיכוי מול מיכה..לבסוף הוחלט שמיכה יהיה הסטנד-ביי במידה ואין מחליף אחר..פעם מיכה ביקש שאסיע אותו לשיעור, ולאחר השיעור שאל אם איכפת לי להוריד אותו בבית מסויים לפני שחוזרים הביתה, מתברר שמיכה לקח איתו אוכל למשפחה נזקקת והעביר לה..זכיתי להיות הנהג לדבר מצווה, וזכיתי להיות במחיצתו של איש חסד מדהים.יהי זכרו ברוך, 🙏.  שי פרנקנטל

# data[].attributes.subject
הי סנדרה,לא נתפס שעברה שנה, זה מרגיש כאילו חודש..אני חושב על מיכה ומזכיר אותו לא מעט. היו לנו שיעורים טיולים וטראקים והמון מפגשים חברתיים ואפילו נסיעה לפולין, תמיד היה כיף איתו וממש חיכיתי להיות בחברתו. החכמה ההומור והשנינות שלו חסרה לי מאוד, ובעיקר החבר שאיננו עוד.אנסה להעלות על כתב כמה זכרונות קטנים..וכשאני חושב על זה, מה שהכי חזק זה שמיכה היה בכל המקומות שהיו צריכים עזרה, התנדבות, תרומה או סתם עצה. באילני חסד מיכה היה הראשון להגיע והאחרון לסגור. בחלוקות מזון הגדולות של פסח וראש השנה מיכה היה הראשון להגיע והיה מביא את המשאית בעצמו, עם ארגזים ריקים וציוד אריזה ועגלות..למיכה לא היו פוזות, ושנים היה אורז את המצרכים בתוך הארגזים. יותר מאוחר היה אחראי על קו סידור מצרכים, ובשנים האחרונות מיכה היה אחראי על כל המתנדבים מכמה בתי כנסת..מיכה היה מתקשר לראות אם תגיע ומתי..כשהיו צריכים תרומה מיוחדת באילני חסד מיכה תמיד נתן ברוחב לב ואף גייס עוד תורמים פוצנטיאליים..בשיעורי גמרא השבועיים שלנו עם הרב דוד לחובר, כל אחד מתנדב לארח את השיעור בביתו בסבב בין החברים. כשמישהו לא יכול היה לארח ומבקש מחליף בוואטסאפ, הראשון שתמיד התנדב היה מיכה. והוא עשה זאת בכזאת מהירות שאם רצית אתה לארח במקומו לא היה לך סיכוי מול מיכה..לבסוף הוחלט שמיכה יהיה הסטנד-ביי במידה ואין מחליף אחר..פעם מיכה ביקש שאסיע אותו לשיעור, ולאחר השיעור שאל אם איכפת לי להוריד אותו בבית מסויים לפני שחוזרים הביתה, מתברר שמיכה לקח איתו אוכל למשפחה נזקקת והעביר לה..זכיתי להיות הנהג לדבר מצווה, וזכיתי להיות במחיצתו של איש חסד מדהים.יהי זכרו ברוך, 🙏.  שי פרנקנטל

# data[].attributes.body
מיכה היקר
למדנו ממך על נתינה, על אהבת הזולת, על אכפתיות מהאחר באשר הוא ללא כל כוונה לקבל תמורה, נתינה נטולת אינטרסים לחלוטין
אירוח שיעורים, השלמת מנין בבתי אבלים, תרומות כספיות, התנדבות במבצעי חלוקת האוכל של אילני חסד (כולל משאית, משטחים, אביזרים, עגלות וכל הדרוש…), סיוע בכל מה שנדרש בבית הכנסת, הכנסת אורחים, חיילים בודדים, הושבת אורחים בבית הכנסת, הכנסת כלה ועוד הרבה דברים שמן הסתם לא עולים עכשיו בראש
מעולם לא ראיתי אותך כועס, תמיד קשוב ונינוח, תמיד מכיל, לא מתלהם ולפעמים אפילו מתנצל אם פגעת, הגם שזה היה בלתי אפשרי…
הייתה לי הזכות להכיר אותך ולהיות שותף לחלק קטן מהעשיה שלך
נעם

# data[].attributes.body
הוואטסאפ האחרון שמיכה שלח לי :
"ניסיתי להתקשר אליך לגבי שאלתך אבל אתה כנראה ב-שלאף שטונדה. נא התקשר אלי חזרה כשתוכל."
אנחנו שנינו מאותו הכפר 🎼
דיברנו גששית , צחקנו מאותן בדיחות, היינו כמו שמיכה תמיד אמר מאותה התפוצה ....של הייקים.
קשה לי לכתך מיכה,היינו נפגשים בשיעורי יום שלישי. בשבתות בקידש קלאב וככה סתם בגבעה
היית ותהיה לתמיד מנטש לכל אדם באשר הוא

# data[].attributes.body
סיפור קצר. בשנת האבל על אימי,  אמירת הקדיש בעת נסיעות לחול במסגרת העבודה - אתגר לא פשוט.  לשמחתי זה תמיד הסתדר.  ובכל אופן הסיפור הוא, מיכה, שגם הוא היה באותה תקופה בשנת אבל, תמיד שאל והתעניין האם יכול לסייע אם וכאשר.    הנה דוגמה מטקסט קצר ששלח:

ידידי שלום,
אני מקווה שאתה כבר בשדה רגוע לפני הטיסה.
אם תרצה לשם גיבוי עבורך, אני מוכן ברצון להגיד קדיש גם לזכרה של אמך. אם כך נא כתוב לי את שמה.
שבוע טוב וטיסה נעימה.

זה מיכה.  זה חבר.

# data[].attributes.body
על השכנות הטובה עם הורי ברמת חן
ועל השלמת המניין בכל התפילות במהלך השבעה של אבי
לא אשכח !

# data[].attributes.body
מזהה צרכים ברגע וחוקר במה אפשר לעזור

# data[].attributes.body
געגועים עזים

# data[].attributes.body
על חוש ההומור הייחודי שלו
ההודעות בקבוצות הוואטסאפ
הציניות. אהבת האדם ושמחת החיים שלו
ובעיקר טוב ליבו והחסד שבו.
חסרים לכולנו