# data[].attributes.headline
Казка про ласку

# data[].attributes.subject
Казка про ласку

# data[].attributes.body
Розкажу вам дітки казку про звірка такого, ласку.

Дуже гарна ця звірина, невеличка, гнучка спинка.

Очі в неї, як вуглинки,

Шубка в неї, як пушинка.

Любить ласка полювати,

Любить в нірки заглядати,

Може там спіймати мишку,

Потім відпочити трішки,

У курник позаглядати,

Щоб яйцем поласувати.

Не відмовиться й від пташки,

Ось такі в неї замашки.

Отакий звірок цей, ласка,

Ось й закінчилася казка.

Аліна Бугаєнко

# data[].attributes.headline
Авторські сертифікати учасників проєкту "Збірка авторських казок" 

# data[].attributes.subject
Авторські сертифікати учасників проєкту "Збірка авторських казок" 

# data[].attributes.attachment_link.title
Авторські сертифікати

# data[].attributes.body
Тамара Чубур, вихователь
ЗДО № 27 "Світанок" СМР

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Максимко

# data[].attributes.headline
Казка про Україну та казка про бджілку Майю

# data[].attributes.subject
Казка про Україну та казка про бджілку Майю

# data[].attributes.body
Солоненко Лариса Миколаївна,
вихователь Липоводолинського ЗДО "Веселка"

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Солоненко Л.М.

# data[].attributes.headline
"Добро перемагає зло"

# data[].attributes.subject
"Добро перемагає зло"

# data[].attributes.body
Ніна Проніна, вихователь Закладу дошкільної освіти (ясла - садок) № 27 "Світанок" Сумської міської ради

# data[].attributes.headline
РУКАВИЧКА В ЗИМОВОМУ              ЛІСІ

# data[].attributes.subject
РУКАВИЧКА В ЗИМОВОМУ              ЛІСІ

# data[].attributes.body
Валентина Трошина

ЗДО "Казка" №43 Сумської міської ради

# data[].attributes.body
Федорова Оксана Михайлівна

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка  Чудо яблуня

# data[].attributes.headline
Чому книжка втомилася?

# data[].attributes.subject
Чому книжка втомилася?

# data[].attributes.body
Любов Матузок,
вихователь Роменського дошкільного
навчального закладу (ясла-садок) № 8
«Дзвіночок»

# data[].attributes.headline
Маленька пригода Гави Гані

# data[].attributes.subject
Маленька пригода Гави Гані

# data[].attributes.body
Любов Матузок, вихователь Роменського дошкільного
навчального закладу (ясла-садок) № 8 «Дзвіночок»

# data[].attributes.headline
Як Мудра Сова сонечко врятувала

# data[].attributes.subject
Як Мудра Сова сонечко врятувала

# data[].attributes.body
Катерина Шеремет,
керівник музичний Лебединського ЗДО ясла -садок"Ромашка

# data[].attributes.attachment_link.title
як мудра сова сонечко врятувала

# data[].attributes.headline
Казка про кульбабкову фею

# data[].attributes.subject
Казка про кульбабкову фею

# data[].attributes.body
Світлана Качаненко,
вихователь Білоцерківського ЗДО N 31 “Незабудка»

# data[].attributes.attachment_link.title
Світлана Качаненко Казка про Кульбабкову фею

# data[].attributes.headline
Історія аромату, чи кохання з ароматом щастя ?

# data[].attributes.subject
Історія аромату, чи кохання з ароматом щастя ?

# data[].attributes.body
Кашаєва Вікторія,
учениця 10-В класу
Дрогобицького наукового ліцею імені Богдана Лепкого

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія аромату 2 

# data[].attributes.headline
Авторська казка "Одного таланту мало"

# data[].attributes.subject
Авторська казка "Одного таланту мало"

# data[].attributes.body
Прит Лідія Максимівна, вихователь Низівського ЗДО "Журавонька" Садівської сільської ради Сумського району Сумської області.

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Прит Л.М.

# data[].attributes.body
Жили Дід та Баба,не було у них ні дітей ні онуків.Сумно їм було, але мали вони добрі серця.Завжди дбали про лісових тварин, взимку підгодовували їх .       Зайчик та Білочка захотіли віддячити їм за їх доброту.Адже Дід та Баба завжди передавали для їх діток різні смаколики: горішки, моркву, капусточку, але не знали як саме віддячити.       Прийшла весна...      Дід та Баба пішли на вулицю прибирати біля своєї оселі.Баба каже:--- Діду! Поглянь ! Що це?Дід відповідає:--- Не знаю...Баба радісно говорить Дідусеві:---Це квіточка! Пролісок!Дід питає:---Звідки вона тут взялась?---Не знаю!Ця квіточка дуже-дуже гарна .- відповідає Баба.---Тепер ми будемо за нею доглядати !- з посмішкою сказав Дід.    А Зайчик та Білочка спостерігали за господарями за кущиком і раділи, що Діду та Бабі сподобався їхній подарунок, адже вони були дуже щасливими, що у них з,явилась гарна весняна квіточка---Пролісок.

Фесенко Анастасія
Ямпільський ДНЗ ясла-садок "Малятко"

# data[].attributes.headline
Пригоди проліска

# data[].attributes.subject
Пригоди проліска

# data[].attributes.body
Наталія Амельченко

# data[].attributes.headline
Незвичайні пригоди звичайної дівчинки марічки

# data[].attributes.subject
Незвичайні пригоди звичайної дівчинки марічки

# data[].attributes.body
Людмила Лагута,
вихователь ЗДО №7 "Горобинка" м.Шостка, Сумська обл.

# data[].attributes.headline
Казка "Чарівна повітряна кулька" 

# data[].attributes.subject
Казка "Чарівна повітряна кулька" 

# data[].attributes.body
- Сьогодні найкращий день! - промовила з усмішкою на обличчі дівчинка на ім'я Адель.
- Чому? - як би не розуміючи запитала мама і теж посміхнулася.
- Сьогодні мій день народження! Будуть подарунки! - весело промовила Адель.
- Звісно донечко! Ти в нас така розумничка! Ми з татом вже приготували тобі подарунки!
- Як я хочу вже їх отримати! - сказала Адель.
- Тато! Неси подарунки! - вигукнула мама; Адель весело засміялася.
- З днем народження моя люба донечко! Ми з мамою вітаємо тебе і дуже любимо! - проникливо промовив тато і подарував дуже гарний букет квітів з прив'язаною до нього гарною, блискучою, рожевою, у формі серця повітряною кулькою та пакунок в якому була лялька про яку мріяла дівчинка та чудова книга казок.
- Яка я щаслива! - вигукнула Адель.
Адель сподобались всі подарунки, але найбільше гарна рожева кулька.
- Мама, тато, дякую! А можно я вийду погуляти у дворі, може зустріну своїх подружок!
- Звісно - відповів тато. Адель швидко вбралася у гарну сукню, вхопила кульку та вибігла у двір. У дворі ще нікого не було. Адель нетерпляче ходила з однієї сторони в іншу, їй так хотілося показати подружкам свою кульку, щоб всі побачили як вона сьогодні святково вдягнена, але нікого не було.
- Що ж таке? Що вони всі сплять? - подумала дівчинка. Адель замріяно подивилась у небо; в той саме час здійнявся вітер, він вихопив повітряну кульку з рук дівчинки і вона швидко полетіла вгору.
- Ой! Моя кулька! - вигукнула Адель. Сумна вона повернулась додому, зайшла до своєї кімнати і лягла на диван. Вона заплющила очі і їй наснилося ніби її рожева кулька потрапила до лісу. Адель ніби спостерігала за нею здалеку і все розуміла та чула. І ось вона почула ніби кулька каже: - куди це я потрапила?
Кулька підлетіла до дерева і перетворилася на нього, потім до квітки і також перетворилася на неї.
- Так я чарівна! - подумала кулька. Вона полетіла далі і застрівся їй хлопчик з велосипедом в якого пробито колесо. Кулька вмить перетворилася на клейку стрічку якою хлопчик зміг заклеїти пробите колесо.
- Хочу ще комусь допомогти! - вигукнула кулька! І вона почала перетворюватись на найнеобхідніші речі для людей. Наприклад: перетворитися на рукавички щоб зігріти замерзлі руки, або на окуляри для бабусі які вона забула вдома ідучи в магазин за покупками.
- Мамо мені наснився такий чудовий сон! - підбігши до мами схвильовано промовила Адель!
- Я тобі зараз все розкажу! Мама посміхнулась ніби щось знала і почала слухати доню.
А чарівна повітряна кулька і досі мандрує по нашій Україні допомогаючи людям які насправді цього потребують.

Оксана Готка,
вихователь ЗДО №5 м. Чорноморськ, Одеська область.

# data[].attributes.headline
Казка "Пустотлива хмаринка"

# data[].attributes.subject
Казка "Пустотлива хмаринка"

# data[].attributes.body
Світлана Мандрикина,
вихователь ЗДО №29 "Колобок" м. Шостка, Сумської області

# data[].attributes.headline
                      Казка «Історія маленької  Мишки» 

# data[].attributes.subject
                      Казка «Історія маленької  Мишки» 

# data[].attributes.body
У теплій затишній нірці жила маленька сіра Мишка. Вона була дуже допитлива, любила мандрувати, спостерігати та все на світі пізнавати. Одного зимового ранку вона прокинулась від незвичних страшних звуків, що лунали неподалік. Не зважаючи на свій страх, вона вирішила дізнатися в чому справа і визирнула з нірки.

-Що це за нахаби з’явилися на нашому подвір’ї ? Ходять собі хазяйнують, моїх стареньких вигнали до хліву. От нахаби!- так думала маленька сіра Мишка, спостерігаючи за незнайомцями.

Дійсно ці незрозумілі істоти поводились дуже нахабно: поставили якісь агрегати, які зовсім були не схожі на трактори, хоча й були на гусеницях, вигнали господарів з рідної хати. Ходять на подвір’ї та все покрикують, одні кудись їдуть, інші приїжджають , але поводження у них у всіх однакове.

Мишці це все здавалося дуже дивним. Старенькі ходять зажурені,опустивши голову, бабуся не залишає крихти хліба на сходах, а Мурка навіть втекла з подвір’я і тепер живе на копиці сіна в кінці городу. Але з кожним днем двоногі істоти ставали все злішими та похмурішими, гримали на господарів, штуряли їх у плечі, не випускали з хліву. А старенькі потайки посміхалися, тихенько шепотіли, щоб їх не почули, і не панікували, підтримували один одного.

Мишка весь час спостерігала за чужоземцями зі своєї нірки. Вона побачила, як ті почали обплітати якимись дротами все навколо.

-А що це вони задумали? Навіщо їм ці дроти? Що вони хочуть зробити з подвір’ям ?- подумала Мишка. А потім голосно почала пищати, скликаючи всіх свої родичів. Коли зібралася сила-силенна сіреньких комочків, вони довго радилися і вирішили, що це не на добро. Та швиденько взялися до роботи, почали перегризати  дроти. Виконавши успішно свій план, мишенята покинули подвір’я.

Ой , що було потім: двоногі істоти бігали  по дворищу, кричали, махали руками, щось у них там не виходило. Аж  раптом все затихло. Вони зупинились, всі підняли руки вгору і замовкли. А навколо них метушилися хлопці з жовтими пов’язками на рукавах, стомлені,обличчя аж чорні, але очі були радісні. Вони зі сміхом показували обривки дротів і жартували, що і миші українські також воюють з орками.

Хоча Мишка нічого не розуміла, але сприймала ці слова як похвалу. З того часу на сходах старенька завжди залишала крихти хліба чи зернятка для сіренької  рятівниці. А Мишка продовжувала спостерігати зі своєї нірки.
Тетяна Рева, вихователь дошкільної групи Ворожбянської гімназії №4 Ворожбянської міської ради Сумської області

# data[].attributes.headline
Незвичне зах

# data[].attributes.body
Незвичне захоплення зайченятка Тіммі.
Наталя Римар,
вихователь ЗДО "Ромашка",
Сумська обл.,
м. Лебедин

# data[].attributes.attachment_link.title
НЕЗВИЧНЕ ЗАХОПЛЕННЯ ЗАЙЧЕНЯТКА ТІММІ!

# data[].attributes.headline
СОНЕЧКО І ХМАРИНКА

# data[].attributes.subject
СОНЕЧКО І ХМАРИНКА

# data[].attributes.body
Краснощок Тетяна Григорівна,

вихователь

ЗДО (ясла-садок ) №5 «Теремок»

м.Шостка, Сумська обл.

# data[].attributes.attachment_link.title
КРАСНОЩОК Т Г

# data[].attributes.headline
ОЛЕНКА І ЧАРІВНІ КОЛЬОРИ

# data[].attributes.subject
ОЛЕНКА І ЧАРІВНІ КОЛЬОРИ

# data[].attributes.body
Геращенко Ольга Олексіївна,
вихователь
ЗДО (ясла-садок ) №5 «Теремок» м.Шостка, Сумська обл.

# data[].attributes.attachment_link.title
Геращенко О О казка

# data[].attributes.headline
"Як віслючок і більченя подружились" 

# data[].attributes.subject
"Як віслючок і більченя подружились" 

# data[].attributes.body
Жив собі маленький віслючок. Він був сіренький, гарненький, а ще добрий і дуже любив милуватися природою і мріяти. Та було віслючкові самотньо і сумно, адже у нього не було друзів.
Щодня віслючок виходив на галявину, сідав під великим старим дубом, дивився, як пливуть хмаринки і мріяв... А коли сідало сонечко- повертався додому.
Одного разу віслючок, як завжди, прийшов на галявину і сів все під тим же великим дубом. Підняв голову, щоб помилуватися хмаринками, які постійно йому щось нагадували. Але раптом він почув дивний звук, ніби хтось його гукає. Віслючок озирнувся, але нікого не побачив.  Він подумав, що то йому здалося і знову задивився на хмарки. Вони були такі пухнасті, гарні та різні і віслючку здавалося, що вони ось-ось спустяться до нього і скажуть: "Давай дружити!" Але хмарки пливли собі далі. І ось віслючок знову почув голос. Він підняв голову вгору і побачив, що на на дубі хтось сидить і гукає:
- Віслючку! Агов! Ти що мене не чуєш?
- Ти хто? - запитав віслючок.
- Я - білочка, я давно за тобою спостерігаю. Ти завжди сумний, чому?
- Тому, що в мене немає друзів. - відповів віслючок.
- Не сумуй! - каже  більченя. Хочеш, я буду твоїм другом?
- Звичайно хочу! - зрадів віслючок.
- Тоді ходімо зі мною! - каже білочка, я познайомлю тебе зі своїми друзями. Разом буде веселіше. Віслючок із задоволенням погодився. В той день, здавалося, віслючок був найщасливішим у світі. Вони разом бігали, гралися, ловили метеликів, сміялися.

Відтоді віслючок і більченя стали дружити. Щодня вони приходили на ту ж галявину, до того самого,  великого, старого дуба, але вже ніхто з них не сумував, адже їм так добре було разом проводити час.

Анна Картак,
вихователь ШНВК:ЗОШ І-ІІІ ст. №9- ДНЗ
М. Шостка, Сумська область.

# data[].attributes.headline
Казка "Журавлик"

# data[].attributes.subject
Казка "Журавлик"

# data[].attributes.body
Панченко Людмила, вихователь

ЗДО № 27 "Світанок" м. Суми

# data[].attributes.headline
Казка " Чарівна крамничка "                                  

# data[].attributes.subject
Казка " Чарівна крамничка "                                  

# data[].attributes.body
Банна Юлія, вихователь Кролевецької філії №1 ОЗ " Кролевецький ліцей №3"
м. Кролевець, Сумська область

# data[].attributes.headline
ПРИГОДИ В ГАРАЖІ

# data[].attributes.subject
ПРИГОДИ В ГАРАЖІ

# data[].attributes.body
Наталія Смаль,
вихователь Роменського ДНЗ (ясла-садок) №4 «Малятко» Роменської міської ради Сумської області)

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Смаль Н.М., Климнюк І.М.

# data[].attributes.headline
Захисник. Правдива казка

# data[].attributes.subject
Захисник. Правдива казка

# data[].attributes.body
Жив-був хлопчик. Мама називала його Котигорошком, а йому не подобалося. І бабуся називала його Котигорошком, і навіть мамина сестра тітка Ярина. Тільки тато називав "тезком", а хлопчик не знав, хто це такий. А йому все цікаво було знати.

- Чому я Котигорошко? - запитав хлопчик у мами, а вона каже:

- Почекай, я вареники варю. Ось доварю - і розповім.

То він не став чекати, взяв свою булаву та й пішов світом відповідь шукати.

Ішов, ішов, зустрів дракона. Той лежав у затінку під кущем будяка і дрімав. Голова в нього, як не дивно, була одна, і взагалі він був більше схожий на корінь старої яблуні, що росла зразу за хатою, але хлопчик знав, що то дракон.

- Агов! - крикнув хлопчик і змахнув булавою. - Давай битися!

Дракон відкрив очі, здивовано покліпав ними і спитав:

- Для чого?

- Бо всі мене називають Котигорошком, а мені не подобається!

- А мене всі називають змієм, і мені теж не подобається, - сказав дракон і позіхнув. - Але я не хочу битися.

Отакої. Котигорошко дуже здивувався і зацікавився. Він присів біля дракона і пошепки попитав:

- А чому тебе так називають?

- Нууу... – змій–дракон замислився, погойдуючи хвостом, який був дуже схожий на китичку будякових квіток. - Можливо тому, що я схожий на змія. А насправді мене звуть Степан. Це означає "вінок", а я люблю квіти. Мені подобається. А то, часом, не тебе гукають?

З боку хати чулися тривожні голоси.

- Олесююю! - кричала мама.

- Лееесиииик! - гукала тітка Ярина.

- Не знаю. - сказав хлопчик. - Я ж не Лесик і не Олесь, я Котигорошок. Але треба йти. Мама обіцяла вареників з полуницею наварити. Як я не прийду - віддадуть тому Лесику, чого доброго. До побачення.

Змій Степан махнув хвостом і вклався знов дрімати. А хлопчик побіг до хати. Він недалеко від неї відійшов - яблуня і кущ будяка росли якраз там, де закінчувався паркан.

- Я тут! - гукнув хлопчик. Він біг по траві і високо тримав свою булаву, трохи схожу на стебло соняха. Мама підхопила його і пригорнула до себе, а тітка Ярина стояла поряд і гладила його по спині. Очі що в мами, що в тітки були злякані.

- Знайшли? - з хати вийшов тато з рушником у руках. Він тільки повернувся з роботи і вимив руки, щоб вечеряти. - Де ти був, тезко?

- Я дракона бачив. - повідомив хлопчик. - Не бійся, мама. він не злий, його звуть Степан, а це значить "вінок". Хіба бувають злі вінки? А чому в мене імені немає? Чому я то тезко, то Котигорошко?

- Ой, лелечки, як же немає, - мама вже не сумувала, а сміялася. Напевно, її розрадило повідомлення, що змій не страшний. - "Тезко"  означає, що у вас з  татом однакові імена. Ось тата як звуть?

- Олексієм.

- Так і ти в нас - Олексій. Лесь, Олесь. Лесик.

- А що це означає?

- Це означає "захисник". - серйозно сказав тато. - Ми з тобою захисники нашої родини, нашої хати, нашої землі.

- Так, так! - зрадів Олесь. Він згадав, що його так само і в садочку, і друзі кликали. – Я Олесь!  захисник! У мене і булава є. Ой...

Він подивився мамі під ноги, а там лежала стеблина соняха, лише трішки схожа на булаву.

- Мамо, а чому я Котигорошко?

- Бо коли малий був, то кругленький і гладенький вдався. Бігав, як горошина котиться. - пояснила бабуся, яка теж вийшла на ґанок. - Ідіть їсти, вареники холонуть.

Тато взяв Олеся на руки і поніс до хати.

- То тепер я не маленький? - спитав хлопчик.

- Ні, тобі вже чотири роки, ти ось який великий. - тато підняв його високо-високо. - Тільки більше з двору сам не виходь, у мами спитай.

-Гаразд, тоді постав мене на землю, будь ласка. І навчи, як її захищати.

- Добре, синку.

Корж М. В,
вихователь Роменського ДНЗ № 5 "Веселка"

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження

# data[].attributes.headline
Казка "Сміливий народ"

# data[].attributes.subject
Казка "Сміливий народ"

# data[].attributes.body
Півтораніс Оксана, вчитель початкових класів гімназії №10 ім.Є.Коновальця

# data[].attributes.headline
«Як кольори з’явились на Землі»

# data[].attributes.subject
«Як кольори з’явились на Землі»

# data[].attributes.body
Дорошенко Ганни Анатоліївна,
вихователь спеціального дитячого садка №8

# data[].attributes.attachment_link.title
Авторська казка

# data[].attributes.headline
Казка «Хлопчик - мрійник»

# data[].attributes.subject
Казка «Хлопчик - мрійник»

# data[].attributes.body
Галишин Ольга,
вихователь ЗДО № 12 м. Дрогобич

# data[].attributes.headline
Казка про хороброго зайчика - чеберяйчика

# data[].attributes.subject
Казка про хороброго зайчика - чеберяйчика

# data[].attributes.body
Жив собі в одному лісі зайчик - чеберяйчик.

Він любив бігати по лісу, нюхати квіточки, ганятися за бджілками та джмелями, поспати в холодочку під ялинкою.

От сьогодні зайчик вибіг на галявину, подивився на яскраве сонечко,чисте блакитне небо,і так йому стало весело,що він заспівав свою улюблену пісню:

- Ой на горі жито, сидить зайчик.

-Він ніжками чеберяє.

Його пісню почули інші зайчата, які швидко спинилися на лісовій галявині.

-Здоров,вузаню!

-Чи не погратися нам у " Квача",- запрошував найстарший і найспритніший зайчик.

-Ох і гарно ж як,ох і весело, - кричали зайці,доганяючи одине одного .

І ,враз, почувся гучне:"У-у-ух".

Всі зайці кинулися від страху навтьоки, тільки заййчик залишився на лісовій галявині

Гучні і протяжні вибухи повторювалися все частіше і частіше .Чеберяйчикові було страшно тільки на мить.

-Я - хоробрий і нічого не боюся,-сказав він.

-Піду розбуркаю ведмедя,може він знає,що так голосно " Ухкає"

Постукав у хатинку до нього,а той перевернувся на інший бік і продовжував спати.

-Ох і сонько ж ти,- сказав зайчик і попрямував до лисиччиної нори.

-Лисичко- сестричко,чи ти чула,що так гучно " Ухкає"?

-Звідки мені знайти,- сказала лисичка.Тікай швидше,бо я така голодна.

Сумно стало Чеберяйчикові і він швидко побіг до своєї рідної ялинки.

Не встиг перевести дух,як почув голосне курликання журавлів,що повернулися з півдня .

-Журавлики-веселики,- закричав зайчик .

-Чи не чули ви,як здригається земля від вибухів, як тремтить ліс,як голосно кричать наполохані птахи?

Ой чули, Чеберяйчику, швидше втікай з цього лісу,з цієї галявини подалі , бо то ж війна!

-Ой, журавлини, куди ж мені тікати.Тут моя рідна земля,моя улюблена галявина,моя ялинка, тут мої друзі, зайчата.Не залишу я свою домівку,не добре так робити.Добро завжди переможе зло.

А ви як думаєте,дітки?

Мірошниченко Марина Сергіївна

# data[].attributes.headline
Казка "Майнкрафтна пригода" 

# data[].attributes.subject
Казка "Майнкрафтна пригода" 

# data[].attributes.body
Подсосонна Інна

Казка " Майкрафтна пригода"

В одному з невеличких міст України живе хлопчик семи років по імені Єгор. Він ходить до першого класу і вже майже вміє читати. Найулюбленіша гра Єгорки -  Майнкрафт, в яку він, до речі, пречудово грає.

В один із звичайних днів, після закінчення роботи з уроками, Єгор сів за гру в телефоні. Було так цікаво і захоплююче, що час спливав не помітно. До дитячої кімнати зайшла мама.

- Синку, вже час спати. Вимикай гру, телефон на зарядку, і вперед в ліжко - сказала мама, ніжно посміхаючись.

- Ну мам, ще трішечки, тут так класно, ти навіть не уявляєш - випрошував Єгорка.

- Добре, в тебе 3и хвилинки щоб дограти. Люблю тебе, на добраніч, - поцілувала сина в скроню і пішла до своєї спальні. Вона знала, що Єгор зараз вимкне телефон, піде до вбиральні робити вечірні процедури і відправиться спати.

Вже давно всією родиною було встановлене правило, що на добу Єгорка може проводити час в телефоні не більше однієї години і то, тільки після виконання домашнього завдання та прогулянки на вулиці. Якщо правило не дотримувалось, то на наступний день, час на гру в телефоні анулювався (*скасовувався).

Та і взагалі, Єгор завжди намагався бути чесним та чемним.

-  Правило є правило, - подумав з розпачем хлопчик. - Але нічого, завтра ще пограю. В   людей є багато правил таких як Правила дорожнього руху, Пожежної безпеки, не бігати по школі на перервах та інші. Їх потрібно дотримуватись, інакше не буде безпеки та порядку. От і в мене  є своє правило "Година в телефоні"  а якщо більше, то мої очі і мозок втомляться, тому маму треба слухати, - міркував хлопчик дочищаючи зубки.

На дворі ніч, Єгор спить в своєму ліжечку, аж раптом його розбудило яскраве світло і вітер який здійнявся в кімнаті. Хлопчик відкрив очі, його здивуванню не було меж. По серед дитячої кімнати відкрився портал, справжнісінький як в Майнкрафті.

- Може я сплю і це все сон? - подумав та вщипнув себе за ногу, щоб прокинутись від болю. Але ні, це був не сон.

Єгор підійшов до маминої спальні - батьки спокійно спалять ніби в будинку нічого не відбувається.

Повернувшись до своєї кімнати він сів на стілець пильно вдивляючись в портал:

- Круто, але що мені з ним робити?- розмірковував про себе. -  Цікаво що там в середині порталу? Мабуть я швиденько схожу гляну і одразу назад.

Він встав і зайшов в середину, навкруги все засяяло синім кольором, від цього світла хлопчик аж зажмурився.

Через хвилину потемніло, все стихло і Єгор відкрив очі.

- Що!? Де я? Та я ж в світі Майнкрафту! Нічого собі! - кричав він. Все навколо було точно як в грі, тільки не на телефоні а в реальності, з квадратиків—  дерева, гори, вода. Хлопець поглянув на свої руки - вони теж майкрафті. Єгор не впізнавав себе. Скін був майкрафтний!

- Ой що це знімною? Серце калатає, дихати важко, руки тремтять - подумав хлопець, - це мій страх і хвилювання. Треба згадати як себе заспокоїти. Так, спочатку необхідно втамувати дихання та перемкнути думки на щось інше. - Він зробив глибокий вдих та повільний видих. І ще декілька разів. Потім, очима почав шукати щось зелене - знайшов дерево, щось біле - побачив небо, щось чорне - це земля. Таким способом відволікся від страху.   Стало легше, хвилювання почало відступати. Єгор подивився назад але порталу додому вже не було, він закрився відразу як тільки хлопчик пройшов через нього.

- Як же я повернусь до дому? Так, спокійно. Треба розбиратися, які в мене є ресурси, що я можу скрафтити, може мені вдасться відкрити портал або знайти його. - Не встиг хлопчик договорити, аж раптом з лісу вибіг моб. Це був скелет. Він біг прямо на Єгора, і зрозуміло що  нападе на скін людини.  Хлопець дуже злякався, але інстинкт самозахисту спрацював миттєво. Єгор одразу вихопив з скрині меча, скелет був зовсім близько, хлопець зажурився, почув дивний звук, відкрив очі - на землі лежала кістка. Підібравши її з полегшенням видихнув і почав розмірковувати.

- Хух, не знаю як, але мені вдалося врятуватись.  Тут повно мобів тож треба бути обережним і  будувати фортецю або вирушати на пошуки порталу. Мабуть треба знайти селище з жителями, може вони знають як я сюди потратив.

Отож хлопець відправився в дорогу. В лісі знайшов майкрафтні ягоди- вони були навіть смачніші за реальні. Єгор йшов цілий день, настав вечір, а це означало що тут буде ніч, найнебезпечніша пора.

- Я один у цілому віртуальному світі, не знаю як повернутись додому, там батьки мабуть мене вже шукають. Я за мамою так сумую, вона мабуть плаче без мене. А я тут розмовляю сам з собою, скоро ніч і на мене знову можуть напасти моби.

Єгор зупинився і присів щоб перепочити та подумати як переночувати ніч безпечно. Його увагу привернули страшні звуки - це було гарчання групи вовків. Єгор ліг на землю і виглянув із за куща. Там було п'ять чорних вовків які гарчали на одного білого вовка. Вони проганяли його від себе,  не хотіли брати в свою групу, мабуть через те що він не такого кольору як вони. Коли чорні вовки пішли, Єгор знав що робити. Він зібрав в кулак всю свою хоробрість, взяв кістку яка лишилась від скелета, встав і потихеньку, без різких рухів, почав підходити до білого вовка протягнувши кістяка вперед. Так у грі Майнкрафту можна було приручити собі собаку. Вовк спочатку насторожився і страшно гарчав на хлопця, але потім унюхав смакоту, схопив кістку і виляючи хвостом почав лащитись до Єгора.

- Ура, вийшло! - не втримуючи радості закричав хлопець, - тепер я не одинокий. Який  же ти великий і красивий. Не засмучуйся що тебе не прийняли в групу ті вовки, вони теж різні, просто ще не зрозуміли, що не існує точнісенько  однакових істот в природі.  А ображати інших за не схожість це не гарно, неправильно і не розумно. Ти унікальний і ми будемо найкращими друзями. Як же мені тебе назвати? Може Компот? - розмовляв Єгор з кримезним вовком, чухаючи йому за вухом,- знаєш, я дуже люблю компоти які мені варила мама, я за нею так сумую - продовжив хлопець.

Аж раптом здійнявся великий вітер і з’явився портал.

- Чудово, це мабуть портал додому - Єгор став і почав іти до порталу, але тут почув скаучання за спиною. Це був вовк, він засмутився що щойно знайшовши собі хазяїна і друга, знову змушений лишитися наодинці.

- Ні я не кину тебе тут, я ж обіцяв що буду добрим другом, а це означає що я маю піклуватися про тебе. На знаю як, але зроблю все можливе аби мама з татом не злякались вовка.  Ходімо зі мною, я не залишу тебе тут з мобами. Розповім все батькам, вони зрозуміють. - Єгор взяв мотузку та прив'язав вовка щоб не втратити його при переході. Друзі зайшли в портал і через мить опинились в дитячій кімнаті.

Відкривши очі, Єгор в першу чергу подивився на кінець повідка біля нього сиділа біла собачка з чорними плямами, зовсім не схожа на вовка. На дворі все ще була ніч, батьки спали в ліжку, а Єгор обіймав свого Компота радіючи чудовій Майнкрафтній пригоді.

Інна Подсосонна, практичний психолог Першої філії ОЗ "Кролевецький ліцей №3", місто Кролевець Сумської обл.

# data[].attributes.headline
Веселі пригоди

# data[].attributes.subject
Веселі пригоди

# data[].attributes.body
Анастасія Ворона

# data[].attributes.headline
Неслухняна мураха!

# data[].attributes.subject
Неслухняна мураха!

# data[].attributes.body
Ліана Скромна

# data[].attributes.attachment_link.title
Казочка Неслухняна мураха

# data[].attributes.headline
Лісовий дитсадок

# data[].attributes.subject
Лісовий дитсадок

# data[].attributes.body
Столяренко Антоніна,
вихователь ЗДО "Казка"
м.Тростянець, обл. Сумська

# data[].attributes.attachment_link.title
Лісовий дитсадок

# data[].attributes.headline
Привид на літачку

# data[].attributes.subject
Привид на літачку

# data[].attributes.body
Арєхова Олена Дмитрівна,
вихователь ЗДО №32 "Ластівка" м. Суми

# data[].attributes.headline
Пригоди їжачка

# data[].attributes.subject
Пригоди їжачка

# data[].attributes.body
Дригаловська Л.Ю.
ЗДО "Казка", м. Тростянець, Сумської області

# data[].attributes.body
Аліна Душка

# data[].attributes.headline
Казка про Лісовичка

# data[].attributes.subject
Казка про Лісовичка

# data[].attributes.body
Ворона Т.І.

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про Лісовичка

# data[].attributes.body
Душка Аліна Анатоліївна, Сумський дошкільний навчальний заклад (центр розвитку дитини) №36 "Червоненька квіточка"

# data[].attributes.headline
Мрія дівчинки Марійки

# data[].attributes.subject
Мрія дівчинки Марійки

# data[].attributes.body
Юлія Михайличенко,
вихователь Сумського

ДНЗ № 6 «Метелик»

# data[].attributes.headline
Лісова сім'я та сила рути

# data[].attributes.subject
Лісова сім'я та сила рути

# data[].attributes.body
Дяченко Анна Василівна,
Воронізький заклад дошкільної освіти "Вишенька" Шосткинської міської ради Сумської області

# data[].attributes.headline
Як лісові звірі житло Білочці врятували

# data[].attributes.subject
Як лісові звірі житло Білочці врятували

# data[].attributes.body
Завгородня Світлана,
ЗДО № 11 м. Кролевець

# data[].attributes.attachment_link.title
Як лісові звірі житло Білочці врятували

# data[].attributes.headline
Казка "Доброта та Відвага"

# data[].attributes.subject
Казка "Доброта та Відвага"

# data[].attributes.body
Альона ГАРКУШИНА,
вихователь ЗДО №8 м.Чорноморська

# data[].attributes.attachment_link.title
Доброта та Відвага

# data[].attributes.headline
Казка про кота Гаврилича

# data[].attributes.subject
Казка про кота Гаврилича

# data[].attributes.body
Світлана МАЛАХОВА,
директор ЗДО №8 м.Чорноморська
Казка про кота Гавриловича

Біля Чорного моря, в  садочку під назвою «Перлинка», оселився рудий та кумедний кіт. Він кожного ранку зустрічав діточок біля входу, піднімаючи лапку вгору та виляв хвостиком, а іноді і муркотів: «Привіт, друзі! Дуже радий вас бачити!». І діти у відповідь махали йому, вітаючи: «Добрий ранок, рудий! Як твої справи? Пограємо сьогодні?». Порадившись в групах дітки вирішили назвати кота - Гаврилович, і з тих пір подружилися. Кіт по-діловому обходив усі майданчики, оглядав квітники, спостерігав за вихованцями садочка, а тих, хто був без настрою, намагався потішити стрибками, бігом за м’ячем, та інколи дозволяв погладити себе за вухами. Дітки відчували його тепло, відданість, підтримку.

Багато днів проводили діти та кіт Гаврилович разом. Але якось взимку Гаврилович довго чекав на діток біля входу в садочок, та повз нього проходили тільки дорослі: вихователі, няні, кухарі, а дітки так і не прийшли. «Що сталося? Куди всі поділися? З ким сьогодні я буду гратися?». Кіт не міг збагнути. Його не тішило цвірінькання горобців, білий сніг, в якому він перекидався через голову. В його рудій голівці застрягло одне питання - куди всі поділися? І він вирішив перевірити. Гаврилович тихо проникнув в середину садочка. Він обходив всі куточки: ось музей Чорного моря, ось велика дитяча карта України, а ось цікавий куточок Космосу. Всюди котик відчував знайомі запахи друзів. Пройшов біля спортивної зали, де дітки робили гімнастику, піднявся по сходах до музичної зали. Гаврилович посміхнувся, заплигнув на піаніно, натиснув на кнопку магнітофона і почув свою улюблену пісню, замуркотів, наче заспівав: «Замість мікрофона, хвіст бере Гаврило, пісня не новенька, та проте своя! Мур-мур-мяу, ось і вся музика, мур-мур-мяу, ось і всі слова!». Далі спустився кіт до кухні, але не відчув ні запаху котлет, ні аромату українського борщика, але вловив розмову дорослих, з якої зрозумів, що дітки тимчасово виїхали у невеличку відпустку. Хтось опинився за кордоном, хтось в різних областях України. «Невже хтось образив моїх друзів?», подумав Гаврилович. «Я б їх обов’язково захистив!», крикнув він сам собі. Він навіть згадав, як він колись сварився з чорним котом, на прізвисько Пік, який намагався чіплятися до його маленьких друзів, подряпати їх. Але згодом вони помирилися й потоваришували, і Пік приходів до садочка вночі, аби упіймати мишку. Гаврилович заплющив очі і загадав бажання: «Хочу, щоб всі дітки повернулися до свого садочка «Перлинка» до літа! А я рудий, сміливий, відданий, люблячий буду знову їх вітати лапкою та хвостиком і муркотіти їм свої котячі слова про природу, любов, пташок, дружбу, мир».

Кіт Гаврилович оглянув ще раз садочок і пішов на берег Чорного моря: мріяти, чекати, зустрічати.

# data[].attributes.headline
Озеро і чайка

# data[].attributes.subject
Озеро і чайка

# data[].attributes.body
Давно те було, коли ще дорогами їздили чумаки. Жило собі озеречко. Взимку
воно спало, а коли приходила весна, прокидалося і вигравало на сонечку своєю чистою, прозорою водичкою. В тій воді купали верби коси, вмивалася трава у чистих росах і сонечко заглядало. Кожного року у березні –місяці прилітала до озера чаєчка чубатенька . Вона дуже любила те озерце, що на Україні.
Прилетить, знайде суху травичку і почне мостити гніздечко. Нанесе яєчок і
виведе маленьких чаєняток. А одного разу чайка вимостила гніздо біля самої
дороги. Народилися дітки і полетіла мама ловити комашок.
А тією дорогою їхали чумаки, побачили чаєняток і захотіли їх забрати .
Не сподобалось це озеру і розлило воно свої води по всій дорозі так, що чумаки
не змогли їхати далі. Прилетіла чайка і почала благати: «Ой, ви, чумаченьки,
верніть моїх чаєняток, бо вони маленькі!».
–Не віддамо! –сказав чумак , ми заберемо їх з собою. Заплакала чайка.
І тільки один найстаріший і мудрий чумак сказав: «Добре чаєчко ти наша,
забирай своїх дітей і більше ніколи не мости своє гніздечко при битій дорозі!».
Чайка зраділа, спасибі сказала, а озеро посміхнулося, завело води в свої береги .
Чумаки поїхали далі, а чаєчка заспівала над озером свою пісеньку «Куві, куві,
куві». Дякувала .
Черкай Людмила Василівна,
Сумська обл. м. Шостка ДНЗ №29

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження

# data[].attributes.headline
Із зайчиком співали

# data[].attributes.subject
Із зайчиком співали

# data[].attributes.body
Мов у вишиванці сонце встало вранці
Вийшли з хати діти сонечку радіти.
А в травичці зайчик плаче
Не веселий і не скаче
І сказали йому діти: «Давай сонечку радіти!».
Зайчик слізки витирає
І до дітей промовляє: «Чужі люди тут блукали, мою хатку розтоптали».
Діти хатку збудували і з зайчиком заспівали:
«Нехай ніхто не має й гадки руйнувати чиїсь хатки
Бо, може там живе мурашка, чи сховалась черепашка
А може їжачок там спить, а може зайчик прибіжить!
Хай в кожну хату загляда калина і пахне рідна Україна.
Авторська віршована казка для молодшої групи.

Черкай Людмила Василівна.
м.Шостка. Сумська обл. ДНЗ № 29

# data[].attributes.headline
Василинка і дароване намисто

# data[].attributes.subject
Василинка і дароване намисто

# data[].attributes.body
Бощенко С. І.

# data[].attributes.attachment_link.title
казка василинка і дароване намисто

# data[].attributes.headline
Охоронець квітів

# data[].attributes.subject
Охоронець квітів

# data[].attributes.body
Наталія Дорошенко

# data[].attributes.attachment_link.title
казка Охоронець квітів

# data[].attributes.headline
"Кольорові палички"

# data[].attributes.subject
"Кольорові палички"

# data[].attributes.body
Наталія Банна, вихователь ЗДО №18 "Зірниця" м. Суми
Казка для ознайомлення дітей із кольоровими числами, відповідно до методики "Кольорові палички Кюїзенера"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вікторія Моренець

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про кольорові палички (для роботи за методикою Кюїзенера)

# data[].attributes.headline
Казка «Зайчикова осінь»підготувала: Скрипаленко Юлія Олександрівна Вихователь ЗДО (Ясла-садок) «Казка»

# data[].attributes.subject
Казка «Зайчикова осінь»підготувала: Скрипаленко Юлія Олександрівна Вихователь ЗДО (Ясла-садок) «Казка»

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Скрипаленко Ю.О.

# data[].attributes.headline
Казка "Колобок"

# data[].attributes.subject
Казка "Колобок"

# data[].attributes.body
Голота Оксана Михайлівна,

Воронізький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Чебурашка»

Шосткинської міської ради Сумської області

# data[].attributes.attachment_link.title
Казочка Колобок

# data[].attributes.headline
Казка про їжачка Феню і зіпсований настрій

# data[].attributes.subject
Казка про їжачка Феню і зіпсований настрій

# data[].attributes.body
Співак Катерина,
вихователь другої категорії Старосільського ЗДО я/с "Казка" Нижньосироватської сільської ради, Сумського району, Сумської області

# data[].attributes.headline
Лисенятко Ґудзик

# data[].attributes.subject
Лисенятко Ґудзик

# data[].attributes.body
Орлянська Юлія Миколаївна

ЗДО "Казка"

М. Тростянець Сумська область

# data[].attributes.attachment_link.title
Лисенятко Гудзик

# data[].attributes.headline
Подорож дубового жолудя

# data[].attributes.subject
Подорож дубового жолудя

# data[].attributes.body
Тетяна Шевченко,
вихователь ЗДО №26 "Ласкавушка", м. Суми

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Подорож дубового жолудя

# data[].attributes.headline
Чарівний гном

# data[].attributes.subject
Чарівний гном

# data[].attributes.body
Тетяна Шевченко,
вихователь ЗДО  №26 "Ласкавушка" м. Суми

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Чарівний гном

# data[].attributes.headline
Квітковий годинник

# data[].attributes.subject
Квітковий годинник

# data[].attributes.body
Лисянська Лілія ,
вихователь ЗДО (ясла-садок) "Ромашка" м.Лебедин,Сумська обл.

# data[].attributes.attachment_link.title
казка Віслючок

# data[].attributes.headline
Лісові друзі

# data[].attributes.subject
Лісові друзі

# data[].attributes.body
Михайленко Лариса Михайлівна,

вихователь

ЗДО (ясла-садок ) №5«Теремок»

м.Шостка, Сумська обл.

# data[].attributes.attachment_link.title
МИХАЙЛЕНКО Л М Казка1

# data[].attributes.headline
Пригода пухнастої Хмаринки

# data[].attributes.subject
Пригода пухнастої Хмаринки

# data[].attributes.body
Михайленко Лариса Михайлівна,

вихователь

ЗДО (ясла-садок ) №5 «Теремок»

м.Шостка, Сумська обл.

# data[].attributes.attachment_link.title
МИХАЙЛЕНКО Л М Казка

# data[].attributes.headline
ЗЕФІРКА І ЖОРЖИНКА

# data[].attributes.subject
ЗЕФІРКА І ЖОРЖИНКА

# data[].attributes.body
Рибалко Ірина  Олександрівна,

вчитель-логопед

ЗДО (ясла-садок ) №5 «Теремок»

м.Шостка, Сумська обл.

# data[].attributes.attachment_link.title
РИБАЛКО І О ЛОГОПЕДИЧНА КАЗКА

# data[].attributes.headline
Казка про Ворону та Горобця

# data[].attributes.subject
Казка про Ворону та Горобця

# data[].attributes.body
Неля Дорошенко,
вихователь Роменського ЗДО №3 "Оленка" Роменської міської ради Сумської області

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про Ворону та Горобця

# data[].attributes.headline
Казка про незвичайну дружбу та блакитно-жовту зернинку

# data[].attributes.subject
Казка про незвичайну дружбу та блакитно-жовту зернинку

# data[].attributes.body
Вікторія Моренець, вихователь-методист ЗДО №18 "Зірниця" м.Суми

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про незвичайну дружбу та жовто

# data[].attributes.headline
Великодня казка «Як сестрички весну розбудили»

# data[].attributes.subject
Великодня казка «Як сестрички весну розбудили»

# data[].attributes.body
Ткачук Наталія Володимирівна,
вихователь Липоводолинського ЗДО "Веселка"

# data[].attributes.attachment_link.title
Казочка Ткачук Н.В.

# data[].attributes.headline
"Казка про горобчика"

# data[].attributes.subject
"Казка про горобчика"

# data[].attributes.body
Палаженко Ю.О. ,
вихователь Липоводолинського ЗДО "Веселка"

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про горобчика

# data[].attributes.headline
Казка «Ціна дружби»

# data[].attributes.subject
Казка «Ціна дружби»

# data[].attributes.body
Рисенко Тетяна Миколаївна,
вихователь Липоводолинського ЗДО "Веселка"

# data[].attributes.attachment_link.title
Рисенко Т. Казка Ціна дружби

# data[].attributes.headline
Казка"Лілея-лебідка і велетенський Дракон"

# data[].attributes.subject
Казка"Лілея-лебідка і велетенський Дракон"

# data[].attributes.body
Удовиченко Тетяна Василівна,
вихователь - методист Липоводолинського ЗДО "Веселка"

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Удовиченко Т.В.

# data[].attributes.headline
Казка "Як лисичка святкувала Великдень" Буринський ЗДО (ясла -садок)√2 "Джерельце" вихователь Хижняя І. В.

# data[].attributes.subject
Казка "Як лисичка святкувала Великдень" Буринський ЗДО (ясла -садок)√2 "Джерельце" вихователь Хижняя І. В.

# data[].attributes.body
https://youtu.be/3xkcEoqJe_o

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ирина Хижняя

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка "Як лисичка святкувала Великдень"

# data[].attributes.headline
Пригода маленького Деньчика

# data[].attributes.subject
Пригода маленького Деньчика

# data[].attributes.body
Лілія Лисянська

# data[].attributes.headline
Казочка про чарівний ліс

# data[].attributes.subject
Казочка про чарівний ліс

# data[].attributes.body
Анна Тарасенко,
керівник музичний ЗДО (ясла-садок) «Ромашка»
Лебединської міської ради Сумської області

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про чарівний ліс Тарасенко Анна

# data[].attributes.headline
Чарівні фарби та дошкільнята

# data[].attributes.subject
Чарівні фарби та дошкільнята

# data[].attributes.body
Світлана Топчій
Великобубнівський ЗДО (Центр розвитку дитини) « Берізка» Роменської
міської ради

# data[].attributes.attachment_link.title
Світлана Топчій

# data[].attributes.headline
Неслухняна бджілка

# data[].attributes.subject
Неслухняна бджілка

# data[].attributes.body
Костюк Олена Дмитрівна,
вихователь ЗДО

# data[].attributes.attachment_link.title
Неслухняна бджілка Костюк О.Д.

# data[].attributes.headline
Світле свято Великдень

# data[].attributes.subject
Світле свято Великдень

# data[].attributes.body
Олександра Прутська,
асистент вихователя ЗДО №9 "Пролісок" м.Нетішин

# data[].attributes.attachment_link.title
Світле свято Великдень

# data[].attributes.headline
Жабське болото

# data[].attributes.subject
Жабське болото

# data[].attributes.body
Олександра Прутська,
асистент вихователя ЗДО №9 "Пролісок" м.Нетішин

# data[].attributes.headline
Добро починається з тебе

# data[].attributes.subject
Добро починається з тебе

# data[].attributes.body
Юлія Шепелюк,
Кролевецький ліей №6

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Добро починається з тебе

# data[].attributes.headline
Веселкове диво

# data[].attributes.subject
Веселкове диво

# data[].attributes.body
Римар Наталя, вихователь ЗДО"Ромашка", м.Лебедин, Сумська обл.

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка _Веселкове диво_🌈

# data[].attributes.body
Демиденко Наталія Борисівна, учитель-логопед ДНЗ №3 "Теремок" Конотопської міської ради Сумської області

# data[].attributes.headline
Казка "У пошуках чарівної країни"

# data[].attributes.subject
Казка "У пошуках чарівної країни"

# data[].attributes.body
Парна Оксана Миколаївна, вихователь Кролевецького закладу дошкілької освіти (ясла - садок) № 7 Кролевецької міської ради

# data[].attributes.headline
Казка " Гостинність двох братів" 

# data[].attributes.subject
Казка " Гостинність двох братів" 

# data[].attributes.body
Буйвал Олена Вячеславівна,
вихователь Кролевецький заклад дошкільної освіти (ясла - садок) 7 Кролевецької міської ради

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка _ Гостинність двох братів_

# data[].attributes.body
Вікторія Мірошниченко вихователь ЗДО №18 "Зірниця", Єва Мірошниченко учениця 3-Б класу КУССШ I-III ст. № 17 м. Суми

# data[].attributes.attachment_link.title
дарунки від сонечка

# data[].attributes.headline
Казочка "Три гноми" 

# data[].attributes.subject
Казочка "Три гноми" 

# data[].attributes.body
Тарасенко Людмила Михайлівна,
Воронізький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Чебурашка» Шосткинської міської ради Сумської області

# data[].attributes.attachment_link.title
Казочка про трьох гномів

# data[].attributes.headline
Раїса Кекіна "Хвалькуваті овочі"

# data[].attributes.subject
Раїса Кекіна "Хвалькуваті овочі"

# data[].attributes.body
вихователь ЗДО (ясла-садок) №1 "Малятко" Краснопільської селищної ради
Сумська область

# data[].attributes.attachment_link.title
хвалькуваті овочі

# data[].attributes.body
Раїса Кекіна,
вихователь ЗДО (ясла-садок) №1 "Малятко" Краснопільської селищної ради
Сумська область

# data[].attributes.headline
Казка про український віночок

# data[].attributes.subject
Казка про український віночок

# data[].attributes.body
педагоги ЗДО (ясла-садок) №29 "Росинка" м. Суми, Сумської області

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про український віночок

# data[].attributes.headline
 "Про що розмовляють дерева?"

# data[].attributes.subject
 "Про що розмовляють дерева?"

# data[].attributes.body
Любов Петрова,
вихователь ЗДО (ясла - садок) № 1 "Малятко" Краснопільської селищної ради
Сумська область

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Петрова Л.О.

# data[].attributes.headline
 "Осіння казка" 

# data[].attributes.subject
 "Осіння казка" 

# data[].attributes.body
Любов Петрова,
вихователь ЗДО (ясла-садок) №1 "Малятко" Краснопільської селищної ради
Сумська область

# data[].attributes.attachment_link.title
осіння казка

# data[].attributes.headline
Збірка віршованих авторських казок "З вірою в Перемогу! "                                          

# data[].attributes.subject
Збірка віршованих авторських казок "З вірою в Перемогу! "                                          

# data[].attributes.body
Кримець Любов Павлівна
ЗДО (ясла-садок) № 6 "Зірочка" місто Ромни Сумська область

# data[].attributes.attachment_link.title
Казки Кримець Л.П.

# data[].attributes.headline
Добра справа Рікі

# data[].attributes.subject
Добра справа Рікі

# data[].attributes.body
Чуненко Наталія,

вихователь ЗДО ''Ромашка''

м. Лебедин

Сумська область

# data[].attributes.headline
Мудра мураха (казка-притча для дітей і не тільки).

# data[].attributes.subject
Мудра мураха (казка-притча для дітей і не тільки).

# data[].attributes.body
Жила-була дівчина на ім’я Стефанія, яка любила подорожувати. Куди б вона не поїхала, скрізь знаходила нових друзів і досліджувала не знані досі цікаві місця. Їй подобалося відкривати щось оригінальне й жити повним життям.

Єдине місце, де Стеша не відчувала тієї самої магії, був її дім. У своєму маленькому селі вона почувалася самотньою, а її життя не мало пригод і сенсу. А ще дівчину вдома  дратувало все: і повчання, і мовчання.

Одного разу Стефанія побачила листівку про літню закордонну програму, яка обіцяла дати їй можливість досліджувати світ і навчитися інших культур. Незважаючи на свої страхи, Стефанія подала заявку та була прийнята до програми.

Літо подарувало Стеші все, про що мріяла дівчина, і навіть більше. Вона відвідала п’ять різних країн, ознайомилася з незліченною кількістю різних культур. Подорож  залишила в душі Стефанії багато дивовижних спогадів про спілкування із друзями, яких вона знайшла під час мандрівки.

Коли прийшов час повертатися, Стеша сумувала. Додому їхати зовсім не хотілося. Новенький автобус мчав дівчину асфальтованою дорогою. Ось і звична стежка, що вела до рідного порогу. Стеша не поспішала, ішла поважною ходою, відчуваючи зверхність, адже розуміла: ніхто із її односельців і мріяти не міг побувати там, де була вона. Стеша уявляла здивовані очі, заздрісні обличчя людей, та раптом, кинувши погляд із пагорба на долину, де недавно красувалося її село, дівчина побачила пустку. Ані дерев, які літньої спекотної днини могли захистити від палючого сонця, ані сучасних цегляних будинків, доглянутих руками дбайливих господарів, ані веселих песиків, що зазвичай бігали вулицями та дзвінко гавкали,  ані улесливих котиків, які вимагали до себе уваги. Стефанія зупинилася. Як же їй не вистачало всього, до чого вона так звикла, але ніколи не цінувала?! Відразу чомусь зникла радість від закордонної мандрівки.

У розпачі дивилася на пустку дівчина. «Боже! - звела очі вгору Стеша. – Допоможи повернути все, що було!» Та небо мовчало. Аж раптом дівчина, опустивши від зневіри погляд униз, угледіла на землі мураху, яка старанно тягла на собі завелику для неї соломинку. Стефанія, яка донедавна запросто могла, не задумуючись ні на мить, піднести ногу над цим крихітним створінням і розтоптати його, не приховувала своєї радості від зустрічі з комахою. Нахилилася над нею, обережно взяла на руки мурашку, яка помітно почала нервувати.

- Не бійся мене, - мовила дівчина, - я не заподію тобі шкоди.

- Ой, не віриться мені. Ви, люди, нас не помічаєте, знищуєте завжди, - відповіла крихітка.

Від несподіванки Стеша не знала, що й думати, адже такий діалог був у неї вперше.

- До оцієї моєї подорожі за кордон я так і зробила б, - зізналася дівчина. – Та зараз ти для мене – єдина згадка про безтурботне життя в колі знайомих, друзів, родичів, яких я ніколи не цінувала.

Уважно подивилася мураха в очі людині й побачила в них щирість та каяття.

- Бачу: дійсно жалкуєш про те, що сталося. Тільки не розумію, чому саме. Адже в тебе в багатьох країнах друзів багато. То чому думаєш про тих, які тобі часто набридали своїми  балачками порожніми, повчаннями?

- Тільки тепер я зрозуміла, - мовила дівчина,-  що подорожувати добре тільки тоді, коли є куди повертатися й коли є ті, кому ти насправді потрібен. У гостях добре, а вдома – краще!

Стеша не помітила хитрого погляду крихітних очей комахи, яка промовила, примруживши свої оченята:

- І я люблю повертатися додому. Мене там чекають, а я тут заговорилася з тобою, час згаяла. Допоможи мені, донеси до моєї домівки.

- Добре, - сказала Стефанія, здивувавшись своїй такій відповіді. – Говори, куди тебе нести.

Мураха керувала, а Стеша ішла й ішла, виконувала вказівки комахи, повертаючи то вліво, то вправо, аж поки не опинилась на тому ж пагорбі, де вони з нею зустрілися. Збагнула дівчина, що вони довгий час кружляли майже на одному місці. Здивовано глянула на долоню, у якій була комаха, та долоня була порожньою. Злякалася, вирішивши, що через необережність загубила свою маленьку супутницю. Давай розглядати все навколо, шукаючи мураху, аж раптом побачила, що її село на своєму місці, наче й не зникало нікуди. А назустріч бігла її рідна ненька. Заплакала Стеша. Сльози смутку від того, що вона ледь не втратила наймиліше серцю, обпікали її обличчя, але вже струмками лилися сльози радості від передчуття зустрічі з рідними та близькими людьми.

Тільки тепер зрозуміла Стефанія: треба берегти та цінувати те, що маєш, адже ніхто не замінить рідних людей. І рідний край - один, найкращий і наймиліший. І не бачила дівчина, що із землі за нею пильно спостерігають хитрі оченята комахи…

Чи бувальщина це, чи казка, судіть самі, та все ж перш, ніж вихваляти щось чуже, згадайте Стешу та мудру мураху.

Будко Людмила Василівна, учителька української мови та літератури Лутищенської філії Хухрянської ЗОШ І-ІІІ ступенів (опорний заклад освіти) Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області.

# data[].attributes.headline
"Пригоди Поллі в чарівному світі" 

# data[].attributes.subject
"Пригоди Поллі в чарівному світі" 

# data[].attributes.body
Поліна Прасол Конотопський ДНЗ √3 "Теремок" ( донька вчителя-логопеда Ілони Прасол)

# data[].attributes.attachment_link.title
Поллі в чарівному світі

# data[].attributes.headline
Казка "Як Молодий ліс подолав Чорну Хмару та Сильне Вітрисько"

# data[].attributes.subject
Казка "Як Молодий ліс подолав Чорну Хмару та Сильне Вітрисько"

# data[].attributes.body
Калінішина Ірина Вікторівна, вихователь, ЗДО №17 "Струмочок" Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області

# data[].attributes.headline
Сучасний гість

# data[].attributes.subject
Сучасний гість

# data[].attributes.body
Давним-давно в одному велетенському селі чи місті,вже цього ніхто не пам'ятає, щасливо жило-поживало людство.Жили люди в злагоді та любові,щодня творили добро,вміли спілкуватися,співати пісень,веселитися.Традиціями славилося людство,любило гучно святкувати свята,зустрічати гостей,дружньо славили весну,зустрічали жнива,збирали врожаї та радо приймали зиму.От такий собі народ жив...
Але одного разу до людей прийшов,а може хтось його прислав,чи придумав,гість неочікуваний.А звали цього гостя-Інтернетікус.Це був маленький хлопчик,невисокий на зріст і,ніби,ніякої загрози він не міг принести людству.Всі зустріли,прийняли до своїх домівок гостя.Спочатку Інтернетікус гостював не у всіх,то там,то сям.Але з часом сила цього хлопця охопила весь світ,всі домівки,з кожного кута лунало його ім'я.Хлопчисько ріс по хвилинах,його швидкість,ріст,сила,потужність були все більшою й більшою.І вже Інтернетікус не питав дозволу,він проникав ,йшов де хотів.З маленького хлопчика-виріс велетень.Він руйнував життя людей:вони перестали дружити,розмовляти,зустрічатися,посміхатися,співати і веселитися,люди перестали їздити в гості,навідувати хворих,адже,все це можна було зробити через Інтернетікуса.
Бувало,коли хлопчиську набридало, він щезав на якийсь час,тоді довкола творився хаос,безлад,паніка огортал  всіх.Тоді він,мов розважившись, повертався знову і все крутилося довкола нього.
Так продовжувалось багато часу,аж поки Інтернетікусу не наснився віщий сон.Буцімто,людство вимре і не буде йому продовження,якщо хлопець не поверне все назад,або ж вигадає щось інше.Наляканий хлопець звернувся до мудрого Старця,розповів сон та попросив поради.Старець,почухавши сиву бороду,сказав,що так як раніше не буде вже ніколи,але почав навчати хлопця,як бути корисним людству.Повчившись деякий час у Старця,Інтернетікус повернувся до людей,але вже зовсім інший.Він почав приносити користь,дбати про їхній добробут,робити зручним їх побут.Хлопець підлаштувався під потреби людей і це почало приносити свої плоди.Людство винаходило нові ліки,будувало красиві будинки,конструювало сучасні авто,почали по-новому дружити,ділитися навичками й вміннями і зажило новим сучасним життям.
Інтернетікус не заважав людям,а став незамінним помічником у їхньому житті,приносив комфорт,без якого сучасна людина не уявляє свого існування, адже Інтернетікус перебуває у кожній домівці на всіх кінцях світу!
Колюбанич Олеся
вихователь ЗДО'Сонечко'
село Рихтичі,
Дрогобицького ОТГ

# data[].attributes.headline
Пізнавально-природнича казка "Колобок та Весна" 

# data[].attributes.subject
Пізнавально-природнича казка "Колобок та Весна" 

# data[].attributes.body
Невеличкими кроками ступає на нашу рідну землю Весна. Усе навкруги починає оживати: течуть бурхливі річки, тане сніг, повертаються птахи до своєї Батьківщини, розцвітає першоцвіт.
В одному мальовничому  селі, у невеличкій хатині жили собі дідусь, бабуся та кіт Мурчик. Задумала бабуся спекти із борошна гаївок, бо час весну вже закликати. Замішала тісто в діжці, накрила його рушником, щоб підійшло і наліпила гаївок та тіста ще трішки залишилося. Тоді дідусь запропонував зробити Колобка. Бабуся розтопила піч та
й стала випікати Колобка та гаївок. Ох і рум'яні вийшли!  Кажуть, що Весну на крилах пташки приносять. Коли природа вдягалася в буйну зелень, люди починали готуватися до веснянок та гаївок. Припадало це переважно на квітень або травень. Тому в Україні здавна повелося випікати цієї пори з тіста жайворонків. Бабуся роздала гаївок хлопчикам та дівчаткам, а ті Весну стали закликати:
Весна, весна, весняночко,
Прийди до нас паняночко.
Розбий мости криговії....
І тоді в свої володіння вступає Весна. Не сидиться і Колобку на підвіконні, вже так гарно сонечко бочок пригріває. І вирішив він пуститися у мандри та дізнатися, хто така Весна. Викотився він на стежину та й помандрувати за село. Аж тут на одній із галявин він побачив розмаїття квітів. Аж раптом одна квітка первоцвіту заворушилася, і з неї вилетіла маленька Фея.
- Доброго дня, тобі, ти така чарівна, хто ти незнайомко?- заговорив до неї Колобок.
- Я Фея квітів та трав, прокидаюся разом з Весною, квітами та травами. А ти, мабуть, Колобок, бо на нього схожий?- відповіла Фея.
- Так, я хочу дізнатися, хто така Весна? Ти мені допоможеш?- відгукнувся Колобок.
- Звісно, ходімо в мандри разом зі мною.- Із задоволенням відповіла Фея квітів та трав. - Ось, дивись, це перші квіти, які з'являються навесні - це першоцвіти.Пролісок, примула,мати- й- мачуха, крокуси.
- Так от, що таке Весна... Це перші квіти? - радісно запитав Колобок.
- Не тільки квіти, мандруймо далі, -запропонувала Фея.
Аж ось назустріч Колобку летять птахи. Колобок питає :"Хто це такі, та чому вони так дивно летять?" Фея відповіла, що це перелітні птахи, які повертаються на рідну землю, до своєї домівки, а летять вони ключем. Одними із перших прилітають шпаки, лебеді, лелеки, а потім ластівки, зозулі та починають радувати своїм співом.
- Як цікаво, то це і є вже Весна?- задумався Колобок.
Та ще ні, ходімо далі, буде ще цікавіше! -запропонувала Весна.
Пройшовши квітучою прогалиною, друзі потрапили до лісової галявини. А там вирує життя: ведмідь з ведмежам вийшов зі свого барліга,їжачок виліз з- під пеньочку,повибігали зайці з нірки.
- Як тут жваво та галасливо, це хто такі?- запитав Колобок.
- Це лісові мешканці- звірі. Вони теж відчули прихід Весни, бо також люблять сонячну та теплу погоду. А ще навесні у звірів з'являється дитинчата, - продовжила Фея. - У зайчтхи- зайченята, у білки - білченята, у дикого кабана- поросята, у лисиці - лисенята.
- То це і є вже Весна?- спитав Колобок.
- Це також Весна, але ходімо далі, познайомлю тебе ще з деким! - Із задоволенням вигукнула Фея квітів та трав.
Колобок і Фея все далі мандрували весняною стежиною. Аж раптом він помітив, що на квітці сидить якесь маленьке, чудернацьке створіння та має крильця, такі схожі із крильцями Феї.
- Ого хто це, це твоя сестричка?- здивовано гукнув Колобок.
- Та ні! Так, вона схожа на мене. Має крила, тому літає та полюбляє сидіти на квітках, як і я, та це бджола- комаха, яка теж прокидається навесні. Крім неї є ще багато комах: метелик, сонечко, хрущ, комар, бабка. Усі вони мої товариші.
- Зрозуміло! І все це є Весна? - зрадів Колобок.
- Майже, але вже повертаймося додому, тебе вже, мабуть, шукають рідні - обізвалась Фея.
І вмить Колобок опинився біля своєї домівки.
- А це хто такі, і що вони роблять біля нашого дому?- здивувався Колобок.
- Аице, діти, онуки дідуся та бабусі. Малеча приїхала погостювати в село та допомогти впоратися на городі - ось вони скопують клумбу та саджають квіти, адже навесні земля прогрівається і люди починають працювати на полі, у саду, на городі: копати, саджати різні рослини, щоб потім отримати гарний урожай. Усе, що ми сьогодні з тобою,Колобку, побачили, - це і є Весна. А зараз нам час з тобою прощатися.Мене вже зачекалися квіти, - сказала Фея квітів та трав, - рада була нашій зустрічі!
- Так от що таке Весна! Дякую тобі, Феє, я стільки нового дізнався! Весна справді чудова пора року, вона є пробудженням всієї природи.
Друзі розійшлися по своїм домівкам, а Колобок ще довго розповідав про свою захопливу подорож дідусеві та бабусі.
Самойленко Любов Михайлівна ЗДО №11 "Казка" м.Шостка, Сумської обл.

# data[].attributes.headline
Авторська казка "Веселка від білочки"

# data[].attributes.subject
Авторська казка "Веселка від білочки"

# data[].attributes.body
ВЕСЕЛКА ВІД БІЛОЧКИ

Одного сонячного ранку маленька білочка прокинулася від шуму. Виглянувши із свого будиночка, вона побачила як звірята ідуть до лісової школи. Білочка також хотіла разом з усіма звірятами іти навчатися, але була ще зовсім маленька.

Ось, одного разу, прогулюючись лісом, білочка побачила як на галявині зайчик Сірко та їжачок Тимко сперечалися. Сірко і Тимко були найкращими друзями , але часто сперечалися. Білочці Соні стало дуже цікаво, що ж там у них сталося. Тихенько підкрадаючись  по гілці на дереві, Соня хотіла підслухати, чому сперечаються друзі. Аж раптом гілочка тріснула, і білочка упала прямо перед звірятами. Зайчик і їжачок зненацька підстрибнули, бо вони не очікували такого. Зайчик запитав :

- Ти хто? Чому підслуховуєш?

А білочка тремтливим голосом відповіла :

- Я білочка  Соня. Вибачте мені, я не хотіла вас налякати. Просто мені стало дуже цікаво, що у вас сталося. Чому ви сперечаєтесь?

Їжачок Тимко відповів:

- Яка тобі різниця? Ти ще мала. Все рівно нічого не знаєш.

Білочка Соня, опустивши голову, вже хотіла іти, їй було дуже соромно. Соня так засмутилася, що майже розплакалась. Аж  раптом зайчик Сірко гукнув до неї :

- Стій! Почекай! Можливо саме ти зможеш нам допомогти.

-Чим? - зраділа білочка.

- Я хоч і маленька, але уже знаю букви та навіть вмію рахувати до 10.

- Це все чудово . - сказав зайчик. – Але ми ніяк не можемо запам’ятати кольори веселки. Я говорю, що їх шість, а Тимко говорить, що вісім.

-  Ні! – голосно сказала білочка. – Їх сім. Це ж так просто запам’ятати. Я можу вам допомогти. Мене мама навчила.

Друзі поглянули один на одного, потім на білочку. А білочка  Соня дивилась на них великими очима, їй було дуже страшно. Соня не знала, що скажуть друзі, але з нетерпінням чекала на відповідь. Аж раптом Тимко сказав :

- Добре, Соню, навчи нас, як запам’ятати усі кольори веселки.

Білочка зраділа,  що друзі погодились. Адже вона маленька, а вже зможе допомогти та ще й у навчанні.

- Ідіть за мною,   – сказала вона . - Я знаю одну чарівну галявину, на якій ростуть усі кольори веселки. Мені мама показала , а я покажу вам.

- Як це? - здивувався Сірко.

-  Да такого бути не може, - сказав Тимко.

- Може! Звичайно може! - голосно відповіла Соня.

- Ось ходімо зі мною.

Друзі пішли слідом за білочкою. Вони зовсім не розуміли, як це може на галявині рости веселка. Та коли прийшли , то не могли повірити своїм очам. Перед ними росли квіти різного кольору, галявинка справді була як веселка.

- Ось погляньте, - сказала Соня.

- Бачите ? Це і є веселка. Ці квіти різного кольору :

мак – червоний,

чорнобривці – жовтогарячі,

кульбабка – жовта,

орхідея – зелена,

волошка – блакитна,

барвінок – синій,

крокус – фіолетовий.

- Це і є моя чарівна галявинка з усіма кольорами веселки. А ви можете назбирати ці квіти і подарувати мамі, так і запам’ятаєте усі кольори веселки. А якщо забудете, то знову приходьте на галявинку і згадаєте.

Друзі стояли перед білочкою: дивилися то на квіти ,то на неї. Вони досі не могли зрозуміти, як можуть на галявині в лісі рости всі ці квіти. Тоді Сірко вимовив :

-Так, справді , білочко, це чарівна галявина, адже ці квіти квітнуть у різні пори року, а тут все та й відразу.

-Дякуємо тобі, Соня, - промовив Тимко.- Тепер ми і справді запам’ятаємо кольори веселки.

Білочка була дуже щаслива, що допомогла. І з тих пір Сірко, Тимко і Соня стали найкращими друзями та завжди допомагали один  одному.

Скобенко Валентина

Вихователь Успенського закладу

дошкільної освіти (дитячий садок) «Сонечко»

Буринської міської ради

Сумської області

# data[].attributes.headline
Життя метелика

# data[].attributes.subject
Життя метелика

# data[].attributes.body
Зарва Світлана,
вчитель-логопед Сумського ЗДО (ясла-садок) №10 "Малючок"

# data[].attributes.attachment_link.title
Авторська казка  "Життя метелика"

# data[].attributes.body
Хижня Ірина Вікторівна Буринський ЗДО (ясла -садок) №2 "Джерельце"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ирина Хижняя

# data[].attributes.headline
КАЗКА "Бабусина мрія"

# data[].attributes.subject
КАЗКА "Бабусина мрія"

# data[].attributes.body
Одного разу в далекій країні, де завжди була зима, жила старенька бабуся на самій околиці села. Життя було важким, але бабуся завжди вірила, що весна повернеться до їхнього краю і принесе з собою радість і нове життя.

Одного ранку, коли бабуся вийшла зі свого будинку, вона помітила дивний знак на небі. Над селом з’явилася яскрава зірка, яка здавалася дуже близько. Бабуся збиралася піти до міста, щоб дізнатися, що означає цей знак, але тут же зустріла свою подругу, яка повідомила, що весна нарешті повернулася до їхнього краю.

Бабуся була щаслива і подякувала зірці, яка з’явилася на небі. З того дня почалася весна, сніг розтанув, а дерева почали розквітати. Зелені трави й квіти з’явилися скрізь, і діти почали гратися на вулиці.

Життя стало кращим і бабуся стала  ще  щасливішою. Вона завжди пам’ятала про зірку.
Мар’яна Кіт,
вихователь ЗДО №20  "Верховинка"

# data[].attributes.headline
КАЗКА  «Пес Патрон»

# data[].attributes.subject
КАЗКА  «Пес Патрон»

# data[].attributes.body
Жив був песик – Патрон, він любить гуляти, гратися і смачно по поїсти. Песик жив веселим безтурботним життям, та в королівстві, у якому він жив трапилась біда, злі дракони почали нападати на королівство, вони хотіли знищити все і заволодіти землею. Дракони літали і дихали вогнем, закопували свої яйця в землю і ці яйця вибухали, коли на них хтось наступав.

На захист королівства стали відважні козаки, вони боролися з загарбниками. Патрон також хотів допомагати боронити свій край, але він не знав чим може допомагати і через це дуже сумував. Одного разу патрон гуляв, у нього був дуже добрий нюх, і за допомогою нього він зміг знайти «яйця-вибухайця». Песика взяли у військо і він зміг врятувати багато життів. Але щоб перемогти потрібно знайти в горах Карпатах чарівний спис, який давним давно було сховано в печері. Патрон відправився у небезпечну подорож. У горах йому траплялися лісовики і мавки, вони допомагали знайти дорогу до печери. Коли він її знайшов, помітив що входу немає. «Як же потрапити в середину?» - довго думав, блукав навколо, аж згодом помітив напис : «Заспівайте пісню милу про червоную калину». Патрон одразу зрозумів про яку пісню йде мова і заспівав: «Ой у лузі червона калина…» і стіни печери розійшлися, печера відчинилась. Він з радістю взяв чарівний спис і запустив на багато-багато кілометрів у володаря драконів. Тоді усі чари були розвіяні, дракони переможені, а зачароване королівство ворога прокинулось. Козаки перемогли і всі жили довго і щасливо на своїй рідній землі.
Мирослава Марущак,
вихователь ЗДО №20  "Верховинка"

# data[].attributes.headline
КАЗКА«Весняна родина»

# data[].attributes.subject
КАЗКА«Весняна родина»

# data[].attributes.body
У прекрасної царівни Весни було три брати: Березень, Квітень, Травень. Березень був якийсь дивний. То веселий і теплий, із сонечком дружить, відлигу до себе в гості запрошує, то буває, насупиться із завірюхою заприятелює.

Брат Квітень перші квіти людям дарує: синьоокі проліски, золоті кульбабки. Абрикоси стоять заквітчані, мов рожеві хмаринки. Дружать Квітень  із сонечком, легеньким вітерцем, теплим дощиком і з веселими ставками.

А ось і третій брат Травень -  зеленню буяє, оксамитові килими розстеляє шовкові, смарагдові трави розчісує. Все навколо напоєне пахощами квітів і трав. Це справа рук весняної родини.

Алевтина Візауліна,
вихователь ЗДО №20 "Верховинка"

# data[].attributes.headline
Як Оксанка у бджілки гостювала 

# data[].attributes.subject
Як Оксанка у бджілки гостювала 

# data[].attributes.body
Жили на світі братик і сестричка . Сестричку звали Оксанка , а братика Миколка. От якось Оксанка каже: - Миколо , а давай у хованки гратися.

Добре - каже Миколка – давай .

І почали вони гратися. Тільки, як братик заховається то Оксанка бігає, шукає а знайти не може .

Стало їй прикро від цього сіла вона й гірко заплакала. Плаче вона , аж чує хтось обзивається до неї:

Чого ти дівчинко, плачеш?

Як же мені не плакати – відповіла крізь сльози Оксанка. – Що я заховаюся , то Микола зразу мене знайде, а як я шукаю та знайти не можу

Добре – каже той самий голос. – Я допоможу тобі так заховатися , що Микола тебе зроду не знайде! Ось залізай сюди!

Дивиться Оксанка і бачить синю – пресиню квітку.

Глянула на неї Оксанка і каже:

Як я в тебе влізу в тебе коли ти зовсім маленька.

Дарма- каже квітка. Ти тільки витягни вперед ручки. Простягла Оксанка руки до квітки .І квітка почала більшати. Сіла Оксанка на дні квітки і сидить. А там гарно , затишно. Сидить Оксанка з Миколи хихоче. Аж чує до квітки щось летить. Так гуде? Як літак ще й волохате і страшне.

Злякалася Оксанка, як замахає руками , як закричить:

Ой боюся, боюся!

Зупинилося воно побачило дівчинку в квітці і каже

Чого кричиш? Ти мене не бійся я бджілка глянула Оксана і справді бджілка. Оксанка питає:

А ти мене не вкусиш?

Ні, що ти! Тільки сиди смирненько.

Пролізла бджілка на саме дно квітки. Впускає свій носик в денце і починає смоктати. Носик той прозорий . і бачить , як по ньому підіймається солодкий, як мед, нектар. Заховалася  Оксана, часто почала облизувати губи, та як запхикає!

Чого ти ? - Питає бджілка. Мені теж нектару хочеться – відповідає Оксанка.

То летімо до мене додому, - каже бджілка, - там ласощів різних – скільки душа забажає.

Усміхнулась Оксана .Сіла вона на бджілку, ухопилась руками за шийку і вони полетіли. Як тільки долетіли до бджолиного будиночка, так і запахло медом. Зайшли вони в хатку . а там все з меду стільці , хліб, навіть телевізор

Ти може меду хочеш? – питає бджілка.

Дуже хочу! Принесла бджілка їй миску хліба і миску меду та все таке медяне , що Оксанка не побачила як відкусила частинку ложки. Посиділа ще трошки з бджілкою і враз згадала про Миколку. Шкода стало Оксанці брата, виглянула у віконце із усієї сили гукає:

Миколо, Миколко! Я тут! – і враз прокинулась.

Бо це все і про квітку, і про бджілку ,і про мед приснилося!

Марта Матолич,
вихователь ЗДО №20 "Верховинка"

# data[].attributes.headline
Родина котів

# data[].attributes.subject
Родина котів

# data[].attributes.body
Юлія Михайличенко, вихователь Сумського ДНЗ
(ясла-садок) № 6 «Метелик»

# data[].attributes.attachment_link.title
Родина котів