# data[].attributes.location_name
Львів, Львівська область

# data[].attributes.headline
Львів, Львівська область

# data[].attributes.subject
Львів, Львівська область

# data[].attributes.body
Гутництво — виготовлення виробів із скла, що відоме в Україні понад тисячу років. Точний час його виникнення не встановлено, але в скіфських похованнях уже знаходять намиста зі скла із вкраплюванням різнокольорових барвників.

# data[].attributes.attachment_caption
Подільська вишивка

# data[].attributes.body
Подільські вишиванки як і інші сорочки в різних етнографічних регіонах України поділялися на святкові та буденні, на чоловічі та жіночі.

Чоловічі традиційні сорочки були двох типів: сорочка без уставок (без зборів) і сорочка з уставками призбирана біля коміра. Чоловічі вишиванки оздоблювали «прямими» символами: прямий хрест, хміль, дух, виноград.

Жіночі сорочки були також двох типів: сорочки з цільнокроєнним рукавом та сорочки хлоп'янки. Для жіночих вишиванок характерними були «водні» символи: вода, місяць, калина.

Крій та спосіб носіння сорочки визначали місця оздоблення вишиваних сорочок. Жіночі сорочки прикрашалися на рукавах і зовсім незначно на подолі, а чоловічі на невеликих комірах, на манжетах та біля пазухи. Буденні сорочки прикрашалися менше, а святкові більше.

Характерною особливістю жіночих сорочок Поділля є поздовжні смуги які ідуть паралельно спереду і інколи і ззаду сорочки. Ширші смуги називалися «погрудки», а дві вузчі по боках — «побічниці» (приборки).

Основним способом вишивання на Поділлі була низь. Взалежності від напрямку стібків розрізняли поперечну та поздовжю низь, а також «паршиву», «сліпу», «цвітковану», «дрібненьку», «круглу», «лису», «страпату». Цією технікою вишивають з тилу полотна, а після з лицевої сторони способом настилу додають незначно іншої барви. Основний колір подільської низзі чорний або червоний, до нього ще додають жовтий.

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження (1)

# data[].attributes.attachment_caption
Лялька мотанка

# data[].attributes.body
На думку дослідників, мотанки — не ігрові ляльки. Вони були пов'язані з обрядом плодючості й продовження роду.

Кукла-мотанка, ймовірно, використовувалась в аграрному культі. О. Найден звертає увагу, що «куклою» у народі називали жмуток колосся, який залишали на краю поля, закручували по ходу сонця і прикрашали яскравими стрічками. Використовувалась у ритуалах, присвячених майбутньому врожаю[4].

Очевидний зв'язок мотанки з весільним обрядом. Етнографи фіксували, що неодружені дівчата, майструючи ляльки, співали зазвичай весільні пісні. До початку XXI ст. в Україні існував звичай прикрашання лялькою капоту першої машини весільного кортежу.

В Україні ляльки чоловічої статі не робилися. А в Росії, наприклад, їх просто заміняли паличкою. Використання ляльок у вигляді цурпалки відоме у різних ритуалах багатьох народів. У деяких слов'янських народів на весіллі молодятам дарували замотані у ганчір'я колодки, що були символом плодючості.

В Україні жінки справляли «колодку» під час святкування Масляної. За свідченнями Олекси Воропая, одружені жінки у цей період відзначали народження, хрестини, а потім оплакували смерть колодки і протягом тижня відповідно вповивали, хрестили і спалювали її[5].

Відгомін магічних ритуалів зустрічається у колискових піснях, зокрема, у колисанці, записаній наприкінці XIX ст. у селищі Білокуракине (тепер Луганської області):

Одна була хустина

Та й ту вкрала дівчина,

На кукли подрала,

Кукол наробила,

Кота оженила,

Дівчат подражнила.

В печі затопили

Кукли попалили.[6]

Дослідники пов'язують ганчір'яні ляльки з культом предків. За народними віруваннями, всередині ляльки приховується ідол, дух пращура[7]. На Вороніжчині ляльку наповнювали попелом. Такі ляльки дарувалися молодятам на весілля. У Мордовії, де також виготовляють зольні ляльки, попіл ерзянською мовою звучить як «кулов», померти — «куломс», покійник — «улов», що вказує на часи, коли спалювали померлих. Отже лялька, у якій містилася частина попелу, виступала посередником між двома світами[8].

Ляльки з хрестами на обличчі знайдені у похованнях на Північному Кавказі. Можна припустити, що лялька мала супроводжувати померлого у потойбічний світ.

Окрім того, здавна хрест символізував сонце.

Сенс символіки безликих ляльок забутий. Радше за все, це відгомін забобонів про пристріт, поганий вплив лихого погляду. Очі могли стати порталом у потойбіччя, а тому на їх зображення накладалося табу. У таджиків й узбеків робити ляльки з обличчям вважалось гріхом, оскільки після воскресіння з мертвих лялькам доведеться віддати частку своєї душі[9]. Ляльки не мали також імен, бо це, за народними уявленнями, могло потривожити душу померлого.

Протягом XX ст. мотанка поступово втратила свої магічні функції. Зокрема, за свідченнями жінок села Матусів Шполянського району Черкаської області, після Другої світової війни мотанки робились виключно для ігор. А їх обличчя діти промальовували, щоб вони були схожі на фабричні ляльки.

# data[].attributes.location_name
Полтава, Полтавська область

# data[].attributes.headline
Полтава, Полтавська область

# data[].attributes.subject
Полтава, Полтавська область

# data[].attributes.body
Вишивка Полтавщини вирізняється поєднанням геометричних та рослинних мотивів, де геометричні елементи (ромби, смуги) поєднуються з більш натуралістичними й мальовничими зображеннями квітів та рослин, особливо на рушниках і скатертинах. Характерною рисою є універсальність та витонченість орнаментів, що створюють оригінальний вигляд вишитих виробів.

# data[].attributes.location_name
Космач, Івано-Франківська область

# data[].attributes.headline
Космач, Івано-Франківська область

# data[].attributes.subject
Космач, Івано-Франківська область

# data[].attributes.body
Гуцульське писанкарство – це багатовікова традиція, яка вирізняється надзвичайною деталізацією орнаментів, тонкими лініями та використанням багатьох дрібних елементів на темному фоні, з переважанням жовто-гарячих барв. Центром гуцульського писанкарства вважається село Космач, де збереглися давні мотиви, що поєднують дохристиянські символи весни та природи з християнськими віруваннями.

# data[].attributes.location_name
Косів, Івано-Франківська область

# data[].attributes.headline
Косів, Івано-Франківська область

# data[].attributes.subject
Косів, Івано-Франківська область

# data[].attributes.body
Ко́сівська мальо́вана кера́міка — традиційний народний гуцульський промисел, один з різновидів української кераміки. Відома своїми гончарними виробами: різноманітним посудом, дитячими забавками, сувенірами, пічними кахлями, декоративними плитками. Вирізняється складною технологією виготовлення та особливими малюнками.

# data[].attributes.location_name
Кам'янець-Подільський, Хмельницька область

# data[].attributes.headline
Кам'янець-Подільський, Хмельницька область

# data[].attributes.subject
Кам'янець-Подільський, Хмельницька область

# data[].attributes.body
Це зразки традиційної вишивки Східного Поділля. Орнаменти виконані у червоно-чорній та сірій гамі з геометричними мотивами: ромбами, хрестами та зірками. Такі узори символізують гармонію, захист та добробут, а також відображають давні українські традиції регіону. Вишивка характерна щільністю стібків і контрастністю кольорів, що робить її впізнаваною та виразною.

# data[].attributes.location_name
Дніпропетровська область

# data[].attributes.headline
Дніпропетровська область

# data[].attributes.subject
Дніпропетровська область

# data[].attributes.body
Це традиційна вишивка Дніпропетровської області, виконана у поєднанні червоного та чорного кольорів. Геометричні мотиви — ромби, хрести та зіркоподібні фігури — символізують силу, родючість, гармонію та захист від усього недоброго. Така вишивка поєднує у собі давні оберегові знаки та яскраву виразність, характерну для регіону.

# data[].attributes.location_name
Петриківка, Дніпропетровська область

# data[].attributes.headline
Петриківка, Дніпропетровська область

# data[].attributes.subject
Петриківка, Дніпропетровська область

# data[].attributes.body
Князьський Артем

Петриківський розспис

Дніпропетровська область

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
петриківський розпис

# data[].attributes.location_name
Кам'янець-Подільський, Хмельницька область

# data[].attributes.headline
Кам'янець-Подільський, Хмельницька область

# data[].attributes.subject
Кам'янець-Подільський, Хмельницька область

# data[].attributes.body
Князьський Артем

Кам'янець-Подільський

Хмельницька область

Гончарство це кираміка яка проходе 3 стадії виготовлення

# data[].attributes.location_name
Опішня, Полтавская область

# data[].attributes.headline
Опішня, Полтавская область

# data[].attributes.subject
Опішня, Полтавская область

# data[].attributes.body
Бичок Богдан

Гончарство - обробка глини та виготовлення різноманітного кухонного посуди,цегли,кахлів та іншої кераміки

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
гончарство опшіня

# data[].attributes.location_name
Гуцульщина, вул. І. Петраша, Яремче, Ивано-Франковская область

# data[].attributes.attachment_caption
Бичок Богдан 

# data[].attributes.headline
Гуцульщина, вул. І. Петраша, Яремче, Ивано-Франковская область

# data[].attributes.subject
Гуцульщина, вул. І. Петраша, Яремче, Ивано-Франковская область

# data[].attributes.body
Килимарство Гуцульщини

Переважають геометричні орнаменти. Виготовлені з льону коноплі або бавовни

# data[].attributes.location_name
Ічня, Чернігівська область

# data[].attributes.headline
Ічня, Чернігівська область

# data[].attributes.subject
Ічня, Чернігівська область

# data[].attributes.body
Гончарство Оксана Доценко

Найдавніший вид мистецтва

# data[].attributes.location_name
Полісся, Чернігівська область

# data[].attributes.headline
Полісся, Чернігівська область

# data[].attributes.subject
Полісся, Чернігівська область

# data[].attributes.body
Вишивка полісся

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
вишивка полісся

# data[].attributes.location_name
Донецьк, Донецька область

# data[].attributes.headline
Донецьк, Донецька область

# data[].attributes.subject
Донецьк, Донецька область

# data[].attributes.body
Гончарство та кераміка: Ремесло, засноване на використанні місцевих глин, відомих своєю якістю.