# data[].attributes.body
Andrea Palladio i V. Scamozzi

# data[].attributes.body
René Magritte

# data[].attributes.body
https://hr.wikipedia.org/wiki/Andrea_Palladio

https://hr.wikipedia.org/wiki/Vincenzo_Scamozzi

https://www.teatroolimpico.vicenza.it/en/teatro/storia.php

https://sh.wikipedia.org/wiki/Teatro_Olimpico

https://en.wikipedia.org/wiki/Italian_Renaissance

https://www.teatroolimpico.vicenza.it/en/teatro/architettura.php

https://smarthistory.org/palladio-teatro-olimpico/

https://www.italyformovies.it/film-serie-tv-games/detail/12/casanova

https://www.teatrolimpicovicenza.it/en/the-theatre/curiosities/i-see-it-at-the-cinema

# data[].attributes.attachment_caption
    Andrea Palladio            V.Scamozzi

# data[].attributes.body
Životopis:

Andrea Palladio

rođen 1508. godine u Padovi gdje je započeo svoju umjetničku karijeru kao kamenoklesar

nakon što se preselio u Vicenzu, ušao je u službu plemića i humanista, ali i arhitekta amatera

preminuo 1580. godine u
Vicenzi u Italiji

djela:

-crkva San Giorgio Maggiore

-vila La Rotonda

-palača Thiene, Chiericati

-kazalište Teatro Olimpico

Vincenzo Scamozzi

rođen 1548. u Vicenzi u Italiji

bio je venecijanski arhitekt, scenograf i teoretičar arhitekture

važna figura venecijanske arhitekture, poveznica između Palladia i Longhene

Veliki javni projekt koji je naslijedio Scamozzi, bio je Teatro Olimpico u Vicenzi

djela:

-Villa Leonardo Verlato, Villaverla, Vicenza

-Palazzo Caldogno, Vicenza

-Biblioteca Marciana, Venecija

-Spomenik Mletačkoj Republici (muzej), Venecija

# data[].attributes.body
Životopis:

René Magritte se rodio u gradu Lessines u Belgiji 1898. Imao je dva mlađa brata, Raymonda i Paula. Njegova obitelj se preselila u Chatelet gdje je s 12 godina počeo slikati. Studirao je na akademiji Royale des Beaux-Arts u Bruxellesu dvije godine sve do 1918. Magritte je radio u tvornici tapeta te je bio dizajner plakata i reklama sve do 1926. kada je dobio ugovor s galerijom la Centaure u Bruxellesu te dobio mogućnost slikati cijelo vrijeme. 1926. je proizveo svoju prvu surealnu sliku, “Le jockey perdu”, te održao svoju prvu izložbu godinu dana kasnije, koja je bila neuspjeh. Razočaran, preselio se u Pariz gdje se sprijateljio s Andréom Bretonom i upustio u surealnu grupu. Njegova djela su se pokazala u SAD-u u New Yorku 1936. Magritte je umro od raka gušterače 1967.

Djela:

1920. Krajolik

1922. Stanica

1955. Misterije horizonta

1964. Sin čovjeka

# data[].attributes.body
Djelo izvedeno 1955. uljem na platnu, ovo djelo pripada umjetničkom pokretu nadrealizma i svrstava se u žanr gradskog pejzaža. Nadrealizam je bio umjetnost fantazije, sna i nesvjesnog, zadirući u zakutke ljudske psihe kako bi otkrio misteriozne, bizarne i često uznemirujuće slike. René Magritte je, međutim, bio nadrealistički slikar više fasciniran zagonetkama i paradoksima nego prirodom nesvjesnog. Euklidova šetališta predstavljaju prastari problem iluzije nasuprot stvarnosti. U ovoj duhovitoj slici unutar slike, čini se da platno ispred prozora točno ponavlja dio grada koji zaklanja od pogleda.

# data[].attributes.body
hr.wikipedia.org/wiki/René_Magritte

https://collections.artsmia.org/art/1670/the-promenades-of-euclid-rene-magritte

https://pavlopoulos.wordpress.com/articles/rene-magritte-the-promenades-of-euclid-1955/

https://pdfcoffee.com/umjetnost-20st-svijet-pdf-free.html

https://www.artchive.com/artwork/where-euclide-walked-rene-magritte-1955-brussels-belgium/

https://www.flickr.com/photos/greatestpaka/42304411411

# data[].attributes.body
"Euklidova promenada" je djelo koje kombinira filozofske ideje, umjetničku tehniku i nadrealistički pristup kako bi istražilo kompleksnu prirodu stvarnosti i percepcije.

Magritte predstavlja omiljenu temu "platna na platnu" koja je ostavljena suspendirana i neodlučna: slika ispred prozora može replicirati skrivenu stvarnost ili je prikriti i izmijeniti.

Na štafelaju stoji platno na kojem je naslikan pogled kroz prozor i točno zaklanja taj stvarni prozor na zidu iza štafelaja i tako prenosi problem priroda-iluzija-slika u četvrtu dimenziju (avenija vizualno postaje trokut koji ponavlja konusni oblik obližnje kule i tako šetalište postaje euklidovsko).

# data[].attributes.body
Umjetničko djelo predstavlja složenu, ali evokativnu scenu koja spaja unutarnje i vanjske prostore. U prvom planu, štafelaj zauzima središte, naizgled prazan, ali zbog očekivanja koje postavlja za kreaciju koja odražava stvarnost. Iza prozora precizno je prikazan urbani krajolik, s krovovima europskih gradova okrunjenih jasnim stožastim strukturama okupanim mekim dnevnim svjetlom. Scena izvan prozora je besprijekorna i skladna, s iluzijom da se neprekidno proteže u nebo i horizont. Jukstapozicija elemenata tipičnih za Magritteov nadrealistički stil poziva gledatelje u kontemplativno iskustvo, izazivajući percepciju stvarnosti i umjetnosti.

Ovdje je Magritte upotrijebio format slike u slici da pokaže kako objekti koji su obično nepogrešivi u stvarnom životu mogu izgledati gotovo nerazlučivi u dvije dimenzije, budući da su pravila linearne perspektive spljoštila stožasti toranj u isti oblik kao bulevar koji se povlači.

# data[].attributes.body
Teatro Olimpico, prvo stalno zatvoreno kazalište talijanske renesanse, izgrađeno je između 1580. i 1585. u Vicenzi. (Talijanska renesansa bilo je razdoblje u talijanskoj povijesti između 14. i 16. stoljeća. Razdoblje je poznato po početnom razvoju šire renesansne kulture koja se proširila zapadnom Europom i označila prijelaz iz srednjeg vijeka u modernost.) Njegovu izgradnju financirala je Accademia Olimpica, kulturna ustanovi privatnih plemića koji su financirali izgradnju kazališta prema nacrtima Andree Palladija , između 1580. i 1585. godine. Olimpici su od samog početka iskazali strastveno zanimanje za kazalište, tako da su odlučili sagraditi stalno kazalište za njegove predstave. Dana 15. veljače 1580. podnijeli su zahtjev Magnifica Comunità di Vicenza, tražeći prostore koji odgovaraju njihovoj namjeni. Consiglio dei Cento je 25. veljače udovoljio njihovom zahtjevu. Određeno područje, koje se prije koristilo kao gradski zatvor, bilo je unutar zidina drevnog dvorca San Pietro, kasnije poznatog kao "Castello del Territorio", utvrde izgrađene u trinaestom stoljeću u istočnom dijelu grada za kontrolu obližnjeg mosta preko Bacchiglionea i ceste za Padovu. Raspored kazališta, nadahnut onima u klasičnom svijetu, rezultat je četrdesetogodišnjeg razmišljanja, počevši od arhitektovog prvog posjeta Rimu 1541. godine. Prilagodba klasičnog modela kako bi odgovarao ograničenjima raspoloživog prostora rezultirala je apsolutno originalne planove za Olimpico, “staromodno” ali moderno kazalište , koje je ispunilo humanističku težnju izgradnje trajnog kazališta nadahnutog velikim kazališnim strukturama iz antičkog doba, čija je sama sposobnost prilagodbe proglašavala njegovu prirodu briljantne invencije. Rad je započeo brzo, a zatim je zaustavljen manje od šest mjeseci kasnije neočekivanom Palladijevom smrću 19. kolovoza 1580., pretvarajući ovo iskustvo u neku vrstu kulturnog testamenta arhitekta.

Bez Palladija koji je nadzirao radove na licu mjesta, čvrstoća i uredna struktura samog projekta osigurala je da zgrada u biti ostane vjerna izvornim planovima, unatoč izmjenama i neizbježnim prilagodbama učinjenim nakon njegove smrti.

Projekt je nastavio V.Scamozzi. Osmislio je scenografiju iskoristivši spretno pet otvora proscenija i uz pomoć perspektive dočarao gledateljima sedam ulica grada Tebe.

# data[].attributes.body
Kazalište nadahnuto klasikom. Olimpico nije bio novosagrađeno kazalište. Palladio je dizajnirao svoju dvoranu inspiriranu Rimom unutar napuštene tvrđave. Preuređenje postojeće zgrade natjeralo je arhitekta da prilagodi svoje planove. Kao rezultat toga, za razliku od rimskih kazališta, Palladijevo područje za sjedenje tvori eliptičnu krivulju, a ne polukrug. Visoko uređen prostor, zakrivljeni auditorij okrunjen je trijemom sa stupovima koji je ukrašen skulpturama nadahnutim klasikom.

# data[].attributes.attachment_link.title
The Promenades of Euclid, René Magritte / Minneapolis Institute of Art #art #surrealism

# data[].attributes.body
Teatro Olimpico nalazi se u sjeverozapadnom dijelu Palazzo del Territorio. Njegov vanjski izgled je gola i nepravilna građevina smještena na kraju velikog dvorišta nekadašnjeg dvorca, a njegovoj vrijednosti i ljepoti možete se diviti tek kada zakoračite unutra.

Palladio je stvorio svoje remek-djelo unutar već postojećih perimetarskih zidova drevnih gradskih zatvora. Dok se vjerno držao geometrijskog Vitruvijevog modela , njegovu kružnu matricu preveo je u eliptični plan: prostor kazališta, prilično složen, ali krajnje unificiran, sastoji se od polueliptične površine za gledatelje (cavea) smještene unutar spljoštenog pravokutnika i impresivnog pravokutnog proscenija, iz čijih se ulaza širi sedam drvenih trompe l'oeil scena, reproducirajući sedam ulica grada Tebe. Scamozzi je također bio odgovoran za dizajn, uz kazalište, Odeo Olimpico, zamišljen kao "foyer" za glazbene recitale i sastanke, a dovršen je oko 1584.

Drvena cavea , formirana od trinaest strmih stepenica, na vrhu je zatvorena korintskom lođom isprekidanom s dvadeset i devet interkolumnacija. Kipovi su smješteni u nišama i na balustradi koja kruni vrh lože, u liniji sa stupovima ispod i korintskim polustupovima. U dva kutna prostora iza lođe nalaze se stepenice. Cijeli prostor cavee prekriven je ravnim stropom oslikanim iluzionističkim nebom .

Monumentalno uzvišenje pozornice podijeljeno je na sedam traveja s dva korintska arhitektonska reda i atičkom razinom s pilastrima, a u središtu je otvoreno širokim lukom (“porta regia”), te po dva uža otvora sa svake strane (“hospitalia”). Na bočnim zidovima također postoje manji otvori. Donji red čine samostojeći stupovi povezani sa zidom postoljima i stršećim entablaturama; drugi red je malo odmaknut i ne tako visoko. Cjelokupna ploha oplemenjena je ne samo snagom arhitektonskog sklopa, već i plastikom edikulnih niša te bogatom skulpturalnom dekoracijom. Proscenij je prekriven drvenim kasetiranim stropom, s osmerokutnim okvirom u sredini i sa strane još dva pravokutna oblika s polukružnim završecima.

Iz pet otvora proscenija širi se krajolik koji predstavlja sedam ulica Tebe, sačinjenih od iluzionističkih arhitektonskih krila klasičnog stila, koja se efektom trompe l'oeil proteže znatno dalje od njihove stvarne dubine od 12 metara, čime se vizualno naglašava njihovu veličinu.

Prvi strop proscenija nastao je između 1588. i 1600., vjerojatno rukama Giambattiste Albanesea i Alessandra Maganze. Na nekim grafikama iz 17. stoljeća pozornica kao da je prekrivena kasetiranim stropom s oslikanim pločama, dok je na cavei i središnjoj kulisi prikazano "lažno nebo". Nakon drugih radova, današnji kasetirani strop iznad proscenija nastao je 1914. prema nacrtu Marca Dondija Dall'Orologia, s dekoracijama Umberta Brambille i slikama Ludovica Pogliaghija. U isto vrijeme Ferdinando Bialetti naslikao je lažno nebo na stropu cavee.Tijekom Drugog svjetskog rata Scamozzijeva je scenografija bila demontirana, da bi 1948. bila ponovno sastavljena. Sve staklene uljanice izvornog sustava scenske rasvjete tu su i danas.

Tijekom restauracije 1959.-60. ispod stepenica cavee napravljena je nova cirkulacijska galerija sa susjednim kupaonicama, a na svakom kraju baze cavee napravljena su dva otvora. Više konzervatorskih radova izvedeno je u posljednjem desetljeću 20. stoljeća.

Pozornica Teatro Olimpico ima veličanstvenu troslojnu fasadu ili scaenae frons. Raskošno ukrašeno klasičnim stupovima, zabatima, skulpturama i reljefima, pročelje ima pet otvora, od kojih središnji asocira na trijumfalni luk. Palladio i Vincenzo Scamozzi radili su s ograničenim materijalima — koristeći drvo, gips i štukaturu kako bi stvorili učinak bijelog, poliranog mramora. Otvori omogućuju vizualni pristup projektiranim avenijama, prenoseći izgled grada. Izgrađeni korištenjem linearne perspektive, prolazi pojačavaju iluziju korištenjem prisilne perspektive, što povećava fiktivni osjećaj dubine-tako da bi glumac koji hoda kroz scenografiju koja se udaljava izgledao poput diva u odnosu na zgrade.

# data[].attributes.attachment_link.title
I luoghi nascosti del Teatro Olimpico di Vicenza

# data[].attributes.body
Teatro Olimpico se pojavljuje u nekoliko filmova, gdje je korišten kao lokacija za snimanje scena koje prikazuju povijest i kulturu Italije, s posebnim naglaskom na renesansnu arhitekturu. Neki od poznatih filmova u kojima se Teatro Olimpico pojavljuje su "Casanova", "Don Giovanni" i "Blind Maze".

# data[].attributes.body
Djelo se ne pojavljuje u vizualnoj kulturi

# data[].attributes.body
glavna razlika ovih djela

- Teatro Olimpico je kazalište, a Euklidova promenada je slika - kazalište je iz razdoblja renesanse, a slika iz razdoblja nadrealizma - razlika u materijalu: kazalište je rađeno s materijalima poput gipsa, drveta i štukature, dok je slika naslikana uljem na platnu

Palladio i Scamozzi oblikovali su Teatro Olimpico prema klasičnoj arhitekturi, stvarajući skladan fizički prostor, a Magritte koristi iluzije kako bi zbunio gledateljevo razumijevanje stvarnosti

Palladio i Scamozzi primjenjuju geometriju za izgradnju stvarnog prostora u arhitekturi, dok Magritte istražuje kako doživljavamo prostor

Magritte istražuje iluziju i stvarnost, dok Palladio i Scamozzi koriste matematičke principe u arhitekturi

kazalište je namijenjeno za izvođenje dramskih predstava, a umjetničko djelo Euklidova promenada za razumijevanje i shvaćanje prostora

iako su različita u formi i funkciji, oba djela dijele fokus na prostor, geometriju i percepciju