# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums:

Cilvēks un sabiedrība

Sievietēm bija ļoti ierobežotas tiesības, un viņām bija atvēlēta galvenokārt mājas dzīve, kamēr fizisko darbu veica vergi, jo sabiedrībā bija negatīva attieksme pret fizisko darbu. Vīriešiem bija lielākas iespējas piedalīties sabiedriskajā dzīvē, piemēram, politikā, sportā, filozofiskās diskusijās un teātrī. Tika augstu vērtēta izglītība un intelektuālais ieguldījums, un Atēnās attīstījās demokrātiska pārvaldes sistēma, kur pilsoņi varēja piedalīties lēmumu pieņemšanā.

Valsts
Grieķija sastāvēja no atsevišķām polisām, kurām bija savas politiskās un kultūras tradīcijas. Katra polisa bija atšķirīga savā valdīšanas formā: dažas bija demokrātiskas (, bet pārējās - oligarhiskas vai tirāniskas. Šajās pilsētvalstīs pilsoņiem bija svarīga loma sabiedriskajos procesos, taču pilsoņu tiesības atšķīrās atkarībā no pilsētas.

Reliģija
Grieķu reliģija bija politeistiska, un tās pamatā bija dievu un dieviešu panteons. Katram dievas bija sava nozīme, piemēram, Posaidons atbildēja par jūru. Dieviem tika veltīti tempļi un svētki, piemēram, Olimpiskās spēles, kas bija ne tikai sporta pasākums, bet arī reliģisks rituāls. Grieķu cilvēki uzskatīja, ka dievi ir cieši saistīti ar viņu dzīvi, un ikdienas lūgšanas bija nepieciešami, lai nodrošinātu dievu labvēlību.

# data[].attributes.body
Zinātne

Senā Grieķija ieguva daudz sasniegumus medicīnā (Hipokrāta zvērests), matemātikā (Pitagora teorēma, Eiklāda ģeometrijas pamati, Arhimēda mehānika un hidrodināmika), astronomijā (Zemes centra modulis), fīzika (Toerijas par dabas novērojumiem)

Māksla

Seņa Grieķija arī bija slavena par savu māksla, tajā skaitā arhitektūra ( Grieķu tempļi, kā Partenons), skūlptūrās ( Fidija darbi, kā Zeva statuja) un teātris ( Sofokls, Aishils)

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Gireķu tempļi bija ļoti svarīga daļa no Grieķu mākslas, piemēram, Patrenona templis, kur cilvēki varēja lūgties savai dievībai.

Glezniecība

Grieķu vāzes bija svarīga daļa, kā senie Grieķi attēloja savu kūltūru un vēsturi, zīmejot uz tās svarīgus notikumus un rituālus.

Teātris un daiļliteratūra

Teātris bija svarīga daļa no kūltūras, kur bija daudz dažādu rakstnieku ( Sofokls, Aishils), kas rakstīja trāģēdijas un citu žanra darbus.

Tēlniecība

Tēlniecība visbiežāk attēloja dievus un dievības ( Fidija darbi, kā Zeva statuja), bet arī cilvēka formu, un viņu izpratni par to.

# data[].attributes.body
Cilvēks un sabiedrība

Senajā Romā sabiedrība bija stingri strukturēta, cilvēki tika iedalīti dažādās klasēs atkarībā no sociālā statusa un bagātības.

Patricieši: Dižciltīgie, kas savu statusu manto no tēva.

Plebeji: Galvenokārt zemnieki, veidoja lielāko sabiedrības daļu. Sākotnēji viņiem nebija politisko tiesību, un viņi nedrīkstēja precēties ar patriciešiem.

Vergi: Augošais vergu slānis veidoja apakšējo sabiedrību, viņi nebija brīvi un darbojās galvenokārt saimnieciskos darbībos.

Valsts
Romiešu valsts tika veidota uz republikas principiem ar pārstāvjiem, piemēram, konsuliem un senātu. Valsts bija vērsta uz pilsoņu līdzdalību, taču tikai patricieši sākotnēji varēja piedalīties lēmumu pieņemšanā. Ar laiku plebeji ieguva tiesības, iekļaujoties valsts pārvaldē, un tika pieņemti jauni likumi, kas nodrošināja plašāku politisko līdzdalību.

Reliģija
Romieši bija politeisti, ticot daudzām dievībām, kuru vārdi atšķīrās no grieķu dieviem. Katram dievam bija sava loma un nozīme sabiedrībā.

# data[].attributes.body
Filizofija

Romieši attīstīja praktisko filozofiju ar uzsvaru uz morāli un sabiedrisko dzīvi, (piemēram, Seneka un Markus Aureliuss).

Tiesības

Romieši radīja romiešu tiesību sistēmu, kas kļuva par pamatu mūsdienu tiesību teorijai.

Tehnika un inženierija

Romieši bija izcili inženieri, radot akveduktus, ceļus, amfiteātrus un tiltus.

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Romieši attīstīja arhitektūras stilus, piemēram, romiešu arku un betona izmantošanu (Kolizejs un Pantheons).

Tēlniecība

Romieši turpināja grieķu tradīcijas, radot portretu skulptūras, kuras attēloja patiesus cilvēkus un dzīves ainas.

Teātris

Romieši iemantoja populāras izrādes, kurās bija gan komēdijas, gan traģēdijas, ietekmējoties no Grieķijas teātra un daiļliteratūras.

Glezniecība

Romiešu glezniecība bieži bija saistīta ar freskām, ko var redzēt Pompejas drupās.

# data[].attributes.body
Cilvēks un sabiedrība

Cilvēki dzīvoja laukos un pilsētās sociālā struktūra balstījās uz feodāļiem un zemniekiem un amatniekiem

Valsts

Eiropā valdīja feodāli un monarhi, kas pārvaldīja savu teritoriju, bet lielāko varu izrādīja Baznīca.

Reliģija

Kristietība bija galvenā reliģija, un romiešu katolicisms bija dominējošais ticības veids lielākajā daļā Eiropas. Baznīca bija saistīta ar visu sabiedrisko un kultūras dzīvi.

# data[].attributes.body
Teoloģija un filozofija

Liela daļa intelektuālās dzīves bija saistīta ar teoloģiju. Filozofi un teologi, piemēram, Sv. Augustīns un Tomas Akvīniešu, apvienoja ticību ar saprātu.

Zinātne un izglītība

Viduslaikos lielākā daļa izglītības un zinātnes attīstības notika baznīcas kontrolē. Bija lēni sasniegumi astronomijā, medicīnā un matemātikā, taču klosteri kļuva par galvenajiem intelektuālajiem centriem.

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Romāniskais un gotiskais stils bija dominējošs, bieži attēlojoties baznīcās un aktedrāļos.

Tēlniecība

Skulptūras, kas attēloja reliģiskus tēlus, piemēram, Kristus, Mariju, svētos.

Glezniecība

Viduslaiku māksla bija galvenokārt reliģiska, un mākslinieki radīja ikonas un freskas, kas attēloja bibliskus notikumus un stāstus.

Teātris

Viduslaiku teātris galvenokārt tika izmantots reliģiskām mācībām, piemēram, misterijas un mirakļu lugas, kas bija stāstīti ar svētkiem, tomēr tas bija ļoti populārd Eiropas teritorijā.

Mākslas stili

Romānisks stils, gotiskais stils , renesanses stils , baroka stils.

Mākslas virzieni

Humanisms, religiskais mākslas virziens , klasiskais mākslas virziens.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums

Kristietība noteica morāles normas un dzīvesveidu. Baznīca kļuva par lielāko garīgo un politisko ietekmi, kas ietekmēja cilvēku izglītību, kultūru, likumus un sabiedrisko dzīvi, aicinot cilvēkus dzīvot pēc Kristus vērtībām, jo katrs tika uzskatīts par Dieva radību.

Valsts

Kristīgā ticība bija cieši saistīta ar valsts pārvaldi. Pāvests un Baznīca bija galvenā varas iestāde, un kristiešu valstis veidoja lielu Eiropas daļu.

Reliģija

Kristietība bija galvenā reliģija, kas ietekmēja visas Eiropas sabiedriskās, politiskās un kultūras dzīves. Tā izplatījās visā Eiropā, ar katoļu un vēlāk arī pareizticīgo baznīcām.

# data[].attributes.body
Teoloģija

Kristīgā teoloģija attīstījās, balstoties uz Bībeli un Svētajiem Rakstiem. Sv. Augustīns un Tomas Akvīniešu bija galvenie domātāji, kuri ietekmēja krievu pareizticīgo, kā arī romiešu katolisko skolu, filozofiju un teoloģiju.

Izglītība

Baznīca bija galvenais izglītības sniedzējs, un klosteri kļuva par svarīgākajiem zinātniskajiem centriem. Pirmais zinātniskais darbs bieži tika rakstīts latīņu valodā un bija pieejams tikai reliģisko personu un augstākās sabiedrības locekļiem.

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Baznīcas un katedrāles bija svarīgākie arhitektūras centri. Piemēri ietver Notre-Dame un Reims katedrāli, kas raksturoja baznīcas un katedrāles svarīgumu sabiedrībā.

Tēlniecība

Kristīgā tēlniecība attēloja reliģiskas personas un simbolus. Tēlniecība bieži tika veidota baznīcās un katedrālēs.

Glezniecība

Tika radītas ikonas, freskas un citi reliģiski mākslas darbi, lai kalpotu garīgajām vajadzībām un attēlotu svētos notikumus un stāstus, šie darbi tika veikti ar dažādām tehnikām.

Teātris

Reliģisko lugas un mācības tika attēlotas teātrī, piemēram, misterijas lugas un mirakļu lugas, kurās tika atainoti Bībeles stāsti.

Mākslas stils

Lielākoties dominēja gotiskais stils, renesanses laikmeta harmoniskais un proporciju izmantošanas stils, baroka dekoratīvais un dramatiskais stils.

Mākslas virzieni

Reliģiskais mākslas virziens, kurā galvenais fokuss ir uz kristietību un reliģiskiem motīviem u figurām, kā arī to vērtībām.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums

Cilvēks un sabiedrība

Bizantijas sabiedrība bija cieši saistīta ar Kristietību un tās garīgajām normām. Bizantijas impērija veidoja vienu no spēcīgākajām autokrātiskajām sistēmām, kur imperators bija arī baznīcas vadītājs.

Valsts

Bizantija bija imperija, kuru pārvaldīja imperators (piemēram, Jānis II Komnēns) un baznīca. Tika saglabātas daudzas romiešu tiesību un administratīvās struktūras, taču to ietekmēja kristietība un tās mācības.

Reliģija

Kristietība bija valsts reliģija, un pareizticīgo baznīca bija galvenā ietekme. Bizantijas impērija veica svarīgu lomu kristietības izplatīšanā un teoloģijas attīstībā.

# data[].attributes.body
Teoloģija un filozofija

Bizantijā tika attīstīta dievbijība un reliģiskā filozofija. Tika radītas daudz teoloģiskās skolas, kas bija saistītas ar pareizticīgās ticības nostiprināšanu, kaut vai bija arī izcilas bibliotēkas un izglītības centrs.

Zinātne

Bizantijas zinātne balstījās uz antīko romiešu un grieķu zinātnes atziņām, taču medicīnā, astronomijā un matemātikā bija arī lieli sasniegumi.

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Bizantijas arhitektūra ir pazīstama ar mozaīkām, kupoliem un baznīcām, piemēram, Hagia Sophia Konstantinopolē.

Tēlniecība

Bizantijas mākslā bija izteikta ikonogrāfija un mozaīkas, kas attēloja Kristus, Mariju un svētos.

Glezniecība

Bizantijas glezniecība koncentrējās uz ikonām, kas kalpoja baznīcās un tika pielūgtas.

Teātris:

Bizantijas teātris bija mazāk attīstīts, salīdzinot ar Romas impēriju, un vairāk tika koncentrēts uz reliģiskām ceremonijām.

# data[].attributes.body
Humānisms

Petrarka un Erasmus bija vadošie humānisma pārstāvji, kas uzsvēra cilvēka saprātu, izglītību un personisko attīstību.

Zinātne

Renesansē notika zinātniskā revolūcija ar Galileja, Leonardo da Vinci un Nikola Kopernika darbiem. Koperniks izvirzīja heliocentrisko teoriju, kas apgāza līdzšinējo uzskatu par Zemes centrismu.

Literatūra

Dante Alighieri un Petrarca rakstīja par cilvēka iekšējo pasauli un dzīvi. Šekspīrs kļuva par vienu no ievērojamākajiem dramaturgiem Renesansē.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums

Cilvēks un sabiedrība

Renesanses laikā cilvēks kļuva par centrālo vērtību. Šajā periodā bija uzsvars uz indivīda attīstību, izglītību un cilvēka iespējām. Renesanses cilvēks sāka izprast savu potenciālu un spējas gan zinātnē, gan mākslā.

Valsts

Šajā periodā Eiropā attīstījās centrālas valstis, piemēram, Francija, Itālija, Anglija, kur valdīja spēcīga monarhija.

Reliģija

Kristietība joprojām bija galvenā reliģija, taču reformācija (piemēram, Mārtiņš Luters) izaicināja katolicismu un veicināja jaunu pieeju ticības jautājumiem.

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Renesanses arhitektūra atdzīvināja klasiskās romiešu un grieķu proporcijas, piemēram, Brunelleski un Mikelandželo darbos. Slavenākais piemērs ir Florences katedrāles kupols.

Tēlniecība

Mikelandželo, Donatello un Leonardo da Vinci radīja ievērojamus tēlniecības darbus, piemēram, Mikelandželo “Deivids” un Leonardo “Pēdējā vakariņa”.

Glezniecība

Leonardo da Vinci, Rafael un Mikelandželo bija lielākie mākslinieki šajā periodā, radot gleznas, kas attēloja cilvēka ideālus.

Teātris

Šekspīrs radīja plaši ietekmējošas lugas, piemēram, "Hamlets" un "Romeo un Džuljeta".

Māsklas stili un virzieni

Renesanse raksturo proporcijas, reālisms un atjaunotās antīkās kultūras ietekme. Lineārā perspektīva, harmonija un proporcijas bija būtiski mākslas elementi.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums

Cilvēks un sabiedrība

Baroka periodā sabiedrība bija raksturojama ar dziļu sociālo hierarhiju un uzsvērto absolūtisma ietekmi, kas koncentrēja politisko varu valdniekam. .

Valsts:

Absolūtisma laikā valdnieki kā monarhi (piemēram, Ludviķis XIV Francijā) valdīja ar absolūtu varu, kas bija atbalstīta ar dievišķu tiesību teoriju. Politiskās un kultūras dzīves centrs bija valdnieku galmi un baznīca, kas veicināja baroka stilu.

Reliģija

Kristietība bija galvenā reliģija, īpaši katolicisms (piemēram, Spānijā, Francijā un Itālijā), kuru atbalstīja pāvesta un monarhu valdīšanas forma. Reformācija un kontrreformācija bija ietekmējušas reliģisko domu, un baroks bieži tika izmantots, lai stiprinātu katoļu ticību.

# data[].attributes.body
Filozofija

Baroka laikā filozofija bieži bija saistīta ar absolūtisma idejām un monarhu autoritāti. Renē Dekarts (ar savām idejām par šaubām un prāta dominanci pār ķermeni) un Blaise Pascal (kura darbi saistīti ar ticību un saprāta attiecībām) ir nozīmīgi domātāji šajā periodā.

Zinātne

Baroks bija zinātnes revolūcijas periods, kurā tika veikti svarīgi atklājumi astronomijā (Galileo Galilei), fizikā (Īzaks Ņūtons), matemātikā (Johanes Kepler). Jauni teorētiski pamati tika likti pasaules izpratnei un fizikas likumiem.

Literatūra

Literatūrā tika attīstītas filozofiskās idejas par cilvēka attiecībām ar varu, ticību un sabiedrību. Slavenākie autori bija Molière (komēdijas) un John Milton (Edenes zaudēšanas tēma). Literatūra bieži bija piepildīta ar emocijām, iracionālismu un dramatismu.

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Baroka arhitektūra ir pazīstama ar emocionālismu, dramatiskiem kontrastiem un monumentalitāti. Būvniecības darbi bieži bija orientēti uz valdnieka vai Baznīcas varas apliecināšanu.

Tēlniecība

Baroka tēlniecība ir pazīstama ar emocionāli uzlādētiem un dynamiskiem darbiem. Gian Lorenzo Bernini ir viens no izcilākajiem baroka tēlniekiem, kura darbi, piemēram, Svētā Pētera bazilikā, veidoja teātrāliskas kompozīcijas, kas pārsteidza ar savu dzīvotspēju un dramatiskiem efektiem.
Tēlniecība bieži bija saistīta ar baznīcas pasūtījumiem un attēloja religiskos tēlus: Kristus, Mariju un svētos.

Glezniecība

Baroka glezniecība ir pazīstama ar tās dramatiskiem kontrastiem (gaismas un ēnas spēles), emocionālismu un reālismu. Tēmas bieži bija reliģiskas un mitoloģiskas, un gleznotāji attēloja dziļas emocijas, stāvokļus un notikumus.

Mūzika

Baroks bija mūzikas attīstības periods, kas veidoja pamatu klasiskajai mūzikai. Mūzika kļuva bagātāka un sarežģītāka, izmantojot kontrastu un emocionālās izpausmes ()

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums

Cilvēks un sabiedrība:

Rokoko periodā sabiedrība bija raksturojama ar vieglumu un krāšņumu. Šis stils parādījās kā reakcija uz iepriekšējā baroka perioda monumentālo un dramatisko mākslu. Sabiedrībā dominēja augstākā klase un aristokrātija, kas izmantoja mākslu, lai demonstrētu savu luksusu, gaisīgumu un dzīvotspējas prieku. Rokoko stilā bija skaidrs uzsvars uz mājīgumu un estētisku baudījumu.

Valsts

Eiropā 18. gadsimta sākumā bija absolūtismu laikā valdnieki, piemēram, Ludviķis XV Francijā, kuru galmi kļuva par rokokos stila centriem. Rokoko bija stils, kas visvairāk attīstījās Francijā, kur tas kļuva par valdnieku galmu un aristokrātijas dzīvesstila izpausmi.

Reliģija

Kristietība joprojām bija galvenā reliģija, tomēr Rokoko periodā mākslā bija mazāk reliģisku tēmu. Tika uzsvērta viegluma un laiskuma sajūta, un reliģiskās tēmas parādījās galvenokārt baznīcas arhitektūrā un piktorālajās gleznās.

# data[].attributes.body
Filozofija

Rokoko laikā filozofija, kā daļa no Apgaismības, uzsvēra individuālo brīvību, vērtību izmaiņas un sabiedrības attīstību. Šajā laikā uzplauka racionālisma un empirisma idejas, un filozofi, piemēram, Voltaire un Jean-Jacques Rousseau, uzsvēra cilvēka tiesības un prāta spēku. Tomēr Rokoko periodā mākslā un dizainā nebija vietas dziļām filozofiskām diskusijām – tas bija vairāk saistīts ar vieglu baudījumu un dzīves estētiku.

Zinātne

Šajā laikā turpinājās Apgaismības zinātniskās revolūcijas progresēšana. Isaac Newton un Carl Linnaeus padziļināja cilvēka izpratni par pasaules kārtību un dabas likumiem. Tomēr Rokoko mākslā izglītība un zinātne nebija dominējošas tēmas, tā vietā uzmanība tika pievērsta baudījuma un elegances izpausmēm.

Literatūra

Rokoko literatūra bieži bija viegla, sātīga un humoristiska, bieži vien pārspīlējot dzīves greznību un uzsvērtiem sabiedrības noteikumiem. Voltaire un Marquis de Sade piedāvāja rakstus, kas mēģināja analizēt sabiedrību, bet vairākumā gadījumu Rokoko rakstniecība bija saistīta ar romantiem un grāfām, kas atspoguļoja romānus, komēdijas un balle rakstus.

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Rokoko arhitektūra bija gaiša, eleganta un gaisīga. Tā bieži izmantoja asimetriju, krāšņus dekorus, un smalkus, plūstošus ornamentus, lai radītu sajūtu par vieglumu un romantismu. Arhitektūras darbi tika veidoti lieliskās viesējo telpās un dārza interjeros, bieži izmantojot krāsu un apgaismojumu, lai radītu smalku atmosfēru.

Tēlniecība
Rokoko tēlniecība bija smalka un eleganta, bieži attēlojot mīlestību, romantiskas ainas un dievišķos tēlus. Tēlnieki pievērsās izsmalcinātām statuetēm un viegliem, rotaļīgiem tēliem.

Glezniecība

Rokoko glezniecība atspoguļoja gaisīgu, spilgtu un dzīvespriecīgu pieeju. Tēmas bieži bija romantiskas, sieviešu portreti un mīlestības ainas, kā arī attēli no dabas un kultūras dzīves.

Mūzika

Rokoko mūzika bija viegla, eleganta, un mākslinieciski izsmalcināta. Tā bija saistīta ar Apgaismības perioda muzikālajām izpausmēm. Rokoko mūzika bija pilna ar eleganci, dalītām ritmu izmaiņām un melodijām, kas izcēlās ar savu skaidrību un rakstura plūdumu.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums

Cilvēks un sabiedrība

Apgaismības laikmets bija inteliģences un kritiskās domāšanas periods, kas uzsvēra cilvēka saprātu un individuālās brīvības nozīmi. Sabiedrība mainījās no tradicionālās reliģiskās un autoritārās struktūras uz jauniem zinātnes un racionalitātes principiem. Pārmaiņas attiecās gan uz politiku, gan izglītību, un sabiedrības attiecības kļuva racionālākas, orientējoties uz cilvēktiesībām un likumību.

Valsts

Apgaismības laikā dominēja monarhijas, taču arvien vairāk valstu sāka attīstīt konstitucionālās monarhijas vai tieksmi uz demokrātiju (piemēram, Anglija, Francija, Amerikas Savienotās Valstis). Filozofi, piemēram, John Locke un Montesquieu, iedvesmoja pārmaiņas, kas veicināja valdības pārveidi un sociālo līgumu teorijas, kas radīja pamatu nākotnes politiskajām sistēmām.

Reliģija

Apgaismības laikmetā reliģiskās idejas tika pakļautas kritikai. Šajā periodā strauji pieauga ateisms un agnosticisms. Tomēr vēl arvien pastāvēja spēcīgas kristīgās tradīcijas, un katoļu baznīca (īpaši Francijā un Itālijā) saglabāja lielu ietekmi.

# data[].attributes.body
Filozofija

Apgaismības laikā filozofija kļuva par galveno spēku, kas veicināja sabiedrības attīstību un reformu. Šie domātāji uzsvēra racionālisma, individualisma un prāta spēka nozīmi.

Zinātne

Apgaismība ieviesa jaunu zinātnisku metodi, kas balstījās uz empīriskiem pētījumiem, eksperimentiem un racionalitāti. Zinātne kļuva par instrumentu, kas uzlaboja dzīves kvalitāti un palīdzēja izskaidrot

Literatūra

Apgaismības literatūra bija saistīta ar racionalitāti, kritiku un sociālajām reformām. Rakstnieki bieži izmantoja sarkasmu un ironi kā veidu, lai norādītu uz sabiedrības problēmām un liekulību.

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Apgaismības arhitektūrā dominēja klasicisms, kurš bija saistīts ar senās Grieķijas un Romā imperatora perioda principiem. Cēlās simetrijas, mērenas formas, un formālisma atdzimšana bija raksturīga.

Tēlniecība

Tēlniecība bija iedvesmota no klasicisma, un tajā tika attēloti cilvēka ķermeņi un mīti. Skulptūras bieži atspoguļoja kārtību, simetriju un māksliniecisko idealizāciju.

Glezniecība

Apgaismības māksla lielā mērā bija saistīta ar klasicisma stilistiku, kā arī ar jauniem romantisma un realismā virzieniem. Mākslā tika pievērsta uzmanība morālām un sabiedriskām tēmām.

Mūzika

Apgaismības laikā mūzika kļuva vieglāka un strukturētāka, piedāvājot simetriskas un skaidras formas. Jozefs Haidns, Volfgangs Amadejs Mocarts un Ludvigs van Bēthovens veidoja mūziku, kas bija uz izsmalcinātām formām un harmonijām.

# data[].attributes.body
Cilvēks un sabiedrība

Klasicisms bija atgriešanās pie senās Grieķijas un Romā imperatora perioda ideāliem. Sabiedrībā bija vērojama tieksme pēc kārtības, harmonijas un mērenības. Šī mākslas kustība bija cieši saistīta ar apgaismības idejām un ražošanu aristokrātijā un monarhijā. Klasicisms kļuva par dominējošo stilu Eiropā un ietekmēja visas mākslas jomas: arhitektūru, glezniecību, tēlniecību un literatūru.

Valsts

Klasicisms pieauga laikā, kad Eiropā dominēja absolūtisms, un monarhi centās atjaunot kārtību un stabilitāti pēc Baroka laikmeta pārmērībām. Francija bija galvenais klasicisma centrs, un tādi valdnieki kā Ludviķis XIV vēlējās veidot cēlu, garīgu un izglītotu sabiedrību, kuru raksturoja valsts varas pilnīga centralizācija. Tas radīja vēlmi atgriezties pie klasiskām vērtībām un estētikas, kas bija vienkāršākas, kārtīgākas un harmoniskākas nekā iepriekšējais baroks.

Reliģija

Klasicismā sākās laicīguma attīstība. Kristīgā reliģija joprojām saglabāja ietekmi, bet tā tika pārskatīta, un uzsvars tika likts uz morāliem un racionāliem principiem. Klasiskie mākslinieki bieži izvēlējās mitoloģiskās un morālās tēmas, nevis tieši reliģiskus attēlojumus.

# data[].attributes.body
Filozofija

Klasicisms bija cieši saistīts ar Apgaismības idejām par prāta spēku, racionalitāti un sabiedrisko līgumu. Filozofi uzsvēra cilvēka spēju izprast pasauli ar loģiku un sapratni, nevis caur emocijām vai reliģisku mistiku.

Zinātne

Zinātnē klasiskisms bija balstīts uz racionālo metodi un empīriskiem pētījumiem. Zinātnieki uzsvēra, ka pasaule ir saprotama un organizēta atbilstoši zinātniskajiem principiem.

Literatūra

Klasicismā literatūra bija saistīta ar racionalitāti, mērenību un morālām vērtībām. Rakstnieki vēlējās attēlot cilvēka rakstura ideālus, sabiedrisko dzīvi un klasisko vērtību.

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Klasicisma arhitektūrā tika uzsvērta simetrija, kārtība un vienkāršība. Arhitekti iedvesmojās no senās Grieķijas un Romā arhitektūras, īpaši izmantojot kolonnas, kupolus un nozīmīgus monumentus (Château de Fontainebleau)

Tēlniecība

Klasicisma tēlniecība bija balstīta uz ideālajiem cilvēka ķermeņiem un mitoloģiskām tēmām. Tēlnieki izmantoja mērenību un harmoniju, lai attēlotu ideālus cilvēka tēlus un senās mitoloģijas personāžus.

Glezniecība

Klasicisms glezniecībā bija balstīts uz mērenību, kārtību un simetriju. Gleznotāji pievērsās vēsturiskām un mitoloģiskām ainām, attēlojot ideālus cilvēkus un varoņus. Šīs gleznas bieži bija emocionāli mērenas un elegantas.

# data[].attributes.body
Cilvēks un sabiedrība

Sabiedrība kļuva vairāk urbanizēta, un lauku iedzīvotāji pārcēlās uz pilsētām, kur darbojās rūpnīcas un ražošanas iekārtas. Līdz ar to veidojās jaunas sociālās grupas, piemēram, ražotāju klase, darbinieki un pilsētnieki. Liela daļa iedzīvotāju turpināja dzīvot zem nabadzības sliekšņa, bet arī parādījās jauni sociālie slāņi, kas piedalījās gan strādnieku kustībās, gan jaunu biznesa formu izveidē.

Valsts

Tā kā rūpnieciskās pilsētas un ražošanas uzņēmumi sāka kļūt par galvenajiem ekonomiskajiem monopoliem, valstis sāka vairāk regulēt ekonomiku un veicināt attīstību. Arī kapitālisma un imperiālisma idejas guva popularitāti, veidojot globālas tirdzniecības un politiskās attiecības. Industrālais laikmets radīja pieprasījumu pēc darba spēka un dabīgajiem resursiem, kas radīja lielu konkurenci.

Reliģija

Industrālajā laikmetā reliģija palika svarīga, tomēr laicīgums un racionalitāte sāka dominēt pār tradicionālajiem ticējumiem. Tāpat sākās laicīgās ideoloģijas un humanitārās vērtības virzīšanās, taču Kristīgā baznīca joprojām bija nozīmīga sabiedriskajā dzīvē, īpaši lauku apvidos.

# data[].attributes.body
Filozofija un sociālās teorijas

Industrālais laikmets bija saistīts ar filozofiskām un sociālām pārmaiņām, kas atspoguļoja cilvēces centienus pielāgoties jaunajām ekonomiskajām un politiskajām realitātēm.

Zinātne un tehnoloģijas

Industrālais laikmets bija zinātnes un tehnoloģiju attīstības periods. Ar mehāniskās ražošanas attīstību un jauniem izgudrojumiem rūpniecība tika pilnībā pārveidota ( tvaika dzinējs,kokvilnas dzirnava, elektromagnētisms)

Sociālās reformas

Ar industrializāciju radās jauni sociālie un ekonomiskie izaicinājumi, kas noveda pie darba apstākļu uzlabošanas un sociālajām kustībām.

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Industrālajā laikmetā arhitektūrā dominēja neoklasicisms un romantisms, taču sākās arī jauni arhitektūras stili, kas tika ietekmēti no industrijas un tehnoloģiskajām inovācijām.

Glezniecība un tēlniecība

Mākslinieki centās atspoguļot jaunas pārmaiņas sabiedrībā. Daži no galvenajiem virzieniem bija romantisms, kas uzsvēra emocijas un dabas skaistumu, un realismu, kas centās attēlot ikdienas dzīvi un strādnieku dzīves apstākļus.

Mūzika

Mūzikā Industrālais laikmets deva sākumu romantisma laikmetam, kas izcēlās ar emocionāliem un spēcīgiem izteiksmes līdzekļiem.

# data[].attributes.body
Cilvēks un sabiedrība

Modernisms ir periods, kad sabiedrība piedzīvoja straujas pārmaiņas, kas bija saistītas ar industrializāciju, urbanizāciju un tehnoloģiskām revolūcijām. Tika uzsvērts indivīda brīvība, subjektīvas pieredzes un jaunu iespēju meklēšana, bieži vien pretrunā ar konservatīvajiem un tradicionālajiem uzskatiem. Pilsētas kļuva par mūsdienu sabiedrības centriem, kurā cilvēki saskārās ar jauniem izaicinājumiem, piemēram, nošķirtību un alienāciju.

Valsts

Modernisms sakrita ar revolūcijām, karu un pārmaiņām visā pasaulē. 19. gadsimtā tika iezīmētas demokrātiskas revolūcijas un jauni politiskie ideāli, kas ietekmēja Eiropu. Šie notikumi ietekmēja sabiedrisko struktūru un radīja jaunas idejas par indivīda tiesībām, sabiedrības attīstību un valdības lomu. Autoritārisms tika apšaubīts, un attiecībā uz valdību tika pausta kritika un neuzticība.

Reliģija

Ar Modernisma izcelšanos, reliģija kļuva arvien vairāk sašķelta un kritizēta, jo cilvēki sāka ticēt vairāk zinātnei un racionalitātei. Modernisms bieži pievērsa uzmanību cilvēka individuālajai pieredzei un subjektivitātei, kas izraisīja reliģijas lomu samazināšanos sabiedrības dzīvē.

# data[].attributes.body
Filozofija

Modernisma filozofija pievērsās indivīda pieredzei, uzskatiem un jauniem veidiem, kā izprast pasauli. Filozofija kļuva daudz atvērtāka, bieži izkliedējot tradicionālās domāšanas robežas.

Zinātne un tehnoloģijas

19. un 20. gadsimts bija tehnoloģisko un zinātnisko sasniegumu periods, kas mainīja cilvēka dzīvi un sabiedrības struktūru. Līdz ar industrijas revolūciju nāca jauni zinātniskie atklājumi (Albert Einstein relativitātes teorija)

Literatūra

Literatūrā Modernisms ir saistīts ar eksperimentālo rakstīšanu, kuru raksturoja fragmentācija un iekšējās pasaules attēlošana. Rakstnieki bieži meklēja jaunus veidus, kā izteikt cilvēka apziņas plūsmu un iekšējo pasauli (James Joyce) .

# data[].attributes.body
Arhitektūra

Arhitektūra piedzīvoja radikālas izmaiņas, pārejot no tradicionālajiem stilistiskajiem principiem uz jaunām formām, kas atspoguļoja racionalitāti un funkcionalitāti.

Glezniecība

Modernisma glezniecībā dominēja jauni izteiksmes veidi, kas atteicās no reālisma un pievērsās abstrakcijai, eksperimentālismam un emocionālajām izpausmēm (Pablo Pikaso)

Teātris

Teātris kļuva par vietu, kur tika izpētītas iekšējās konfliktsituācijas. Eksperimentālās formas un jaunas pieejas aktieru spēles stilam kļuva ļoti populāras.

Mūzika

Mūzikas stilā Modernisms piedāvāja jaunas formas, kas atbrīvoja no tradicionālajiem rāmjiem un deva brīvību eksperimentiem un jauniem ritmiem.

# data[].attributes.body
abstrakcionisms (Vasilijs Kandinskis);

ekspresionisms (Ernsts Tollers, Emīls Nolde);

fovisms (Anrī Matiss);

futūrisms (Filipo Tomāzo Marineti, Veļimirs Hļebņikovs);

impresionisms (Klods Monē, Eduārs Manē);

kubisms (Pablo Pikaso);

konstruktīvisms (Vladimirs Tatļins, Naums Gabo);

simbolisms (Stefans Malarmē, Gustavs Klimts);