# data[].attributes.headline
אולי הצוללת הבאה תהיה בהשראת העכביש?

# data[].attributes.subject
אולי הצוללת הבאה תהיה בהשראת העכביש?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Perhaps the most impressive use of gaseous air under water is that of the European water spider, Argyronetes aquatica (Foelix 1996). It is the only spider that lives constantly underwater - Walking, swimming, feeding, mating, and raising young. It makes a bell-shaped web in the submerged vegetation of ponds and then travels repeatedly up to the surface and down again, in each trip carrying down a coating of air on its abdomen (the allusion to silver in the name of its genus reflects this shiny layer). Thus it fills the bell with air; the fine mesh and a water-repellent coating on the strands prevent upward leakage, as will be explained shortly. From time to time the spider adds air to its diving bell to offset use and dissolution." (Vogel 2003:100)

" Argyroneta aquatica is a unique air-breathing spider that lives virtually its entire life under freshwater. It creates a dome-shaped web between aquatic plants and fills the diving bell with air carried from the surface. The bell can take up dissolved O ₂ [oxygen] from the water, acting as a 'physical gill'. By measuring bell volume and O ₂ partial pressure (P O2) with tiny O ₂-sensitive optodes, this study showed that the spiders produce physical gills capable of satisfying at least their resting requirements for O ₂ under the most extreme conditions of warm stagnant water. Larger spiders produced larger bells of higher O ₂ conductance (G O2). G O2 depended on surface area only; effective boundary layer thickness was constant. Bells, with and without spiders, were used as respirometers by measuring G O2 and the rate of change in P O2. Metabolic rates were also measured with flow-through respirometry. The water-air P O2 difference was generally less than 10?kPa, and spiders voluntarily tolerated low internal P O2 approximately 1-4?kPa before renewal with air from the surface. The low P O2 in the bell enhanced N ₂ [nitrogen] loss from the bell, but spiders could remain inside for more than a day without renewal. Spiders appeared to enlarge the bells in response to higher O ₂ demands and lower aquatic P O2." (Seymour and Hetz 2011:2175)
Watch video
Edit References

# data[].attributes.attachment_link.title
Spider creates underwater air tank : European Water Spider - AskNature

# data[].attributes.attachment_link.description
"Perhaps the most impressive use of gaseous air under water is that of the European water spider, Argyronetes aquatica (Foelix 1996). It is the only spider that lives constantly underwater - Walking, swimming, feeding, mating, and raising young.

# data[].attributes.body
למה לא כדאי לכם להרוג את עכביש הבית?

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
הבתים שלנו מלאים בחרקים ופרוקי רגליים נוספים. במקום להילחם בהם, נראה שמוטב לנו להשתמש בהם כמדבירים יעילים ומיומנים

בני האדם מספקים בסביבתם בתי גידול רבים ומגוונים לחרקים רבים, וגם לעכבישים. העכבישים נהנים מסביבת מחיה מוגנת יחסית, ניזונים מחרקים החודרים לבית ומשמשים אמצעי הדברה טבעי וקבוע. נראה שנוכחותם של עכבישים בבית מרסנת את האוכלוסיות של פרוקי רגליים נוספים שעלולים להזיק לבני האדם. העכבישים עצמם אינם מסכנים בדרך כלל בשום צורה את דיירי הבית האנושיים. יתרה מכך, נראה כי בני האדם ירוויחו יותר אם יניחו לעכבישי הבית לחיות לצידם בשלום ובאחווה.

רוב האנשים נוטים לחשוב שקירות הבית מבודדים אותם מהסביבה החיצונית. התחושה הזאת שגויה - מחקר משנת 2017, שבדק 50 בתים בדרום ארצות הברית, גילה שהם שימשו בית גידול לאלפי מינים של חיידקים ופטריות ולמאות חרקים ופרוקי רגליים אחרים. כ-73 אחוז מ"דיירי הבית" שנדגמו היו פרוקי רגליים, מהם 23 אחוז זבובים, 19 אחוז עכבישאים, והשאר חיפושיות, דבוראים ונמלים, וכן שיעור קטן יותר של תיקנים וטרמיטים.

רוב המינים היו פרוקי רגליים שאינם מקיימים יחסי גומלין כלשהם עם בני אדם - לא סימביוזה ולא טפילוּת, אלא פשוט נפלטו מהסביבה החיצונית. רבים מהם סתם נכלאו בין הקירות בשעה שנכנסו פנימה בחיפוש אחרי מחסה או מזון.

החוקר הצ'כי אונדרי בלווין (Balvín) מצא כי מינים רבים של פרוקי רגליים שנמצאים כיום בבתי מגורים התפתחו במקור כשוכני מערות. הנפוצים ביותר בסביבות מגורים הם עכבישים כדורניים ממשפחת Theridiidae, שהם משפחת העכבישים הגדולה והמגוונת ביותר, וכן עכבישים רעדניים ( Pholcidae).

עכבישי הבית הם חלק חשוב ובלתי נפרד מהמערכת האקולוגית שלנו ורק מעטים מהם ארסיים לאדם. הם מסתמכים על צבעי הסוואה כדי להסתתר מטורפים, ניזונים מחרקים וכל מין של עכביש מעדיף נישות מסוימות במרחב העירוני.

אין לטעות ולבלבל את עכבישי הבית עם חרקים מזיקים החודרים לסביבת ביתנו כגון יתוש הטיגריס האסייתי ( Aedes (Stegomyia) albopictus) או זבוב הבית ( Musca domestica L). עכבישי הבית הם חלק חשוב במערכת האקולוגית שלנו.העכבישים השוכנים בבית המגורים לוכדים את החרקים וטורפים אותם. הם אורבים בפינות התקרה, המרתף ובצידי החלונות ומסננים את האורחים הבלתי קרואים הנכנסים לבית. הם מצמצמים את כמות החרקים בבית ומצמצמים את המגע שלהם עם בני האדם, והכל בלי צורך בהתערבות אדם וללא פגיעה בסביבה עקב שימוש בתרסיסים או חומרי הדברה אחרים. מחקרים מצאו שחרקים רבים נושאים חיידקים שעלולים להיות מסוכנים לאדם ברחבי הבית, כך שלמעשה לעכבישי הבית יש השפעה חיובית כאמצעי הדברה ביולוגית.

תוצאות המחקר מעלות כי לנוכחות של חיות מחמד או צמחים לא הייתה השפעה משמעותית על כמות פרוקי הרגליים בבית, וגם לא לשימוש בחומרי הדברה או לכמות האבק במרחב הביתי. למעשה, להתנהגות הדיירים הייתה השפעה מעטה בלבד על הכניסה והנוכחות של חרקים ועכבישנים בבית.

נראה אם כן כי לעכבישי הבית יש תפקיד מפתח בשליטה על אוכלוסיית החרקים בבתי המגורים ושיש לנו רק מה להרוויח מנוכחותם לצידנו. הם חיים את חייהם בלי להפריע לנו ומספקים לנו בלי שנרגיש מסננת ביולוגית לכל מה שחודר פנימה מבחוץ. מול תעשיית חומרי ההדברה המשגשגת, השימוש בטורפים כאלה ל הדברה ביולוגית מציע אמצעי בטוח וידידותי הרבה יותר. מסתמן שהרבה יותר ונכון פשוט להניח לעכבישי הבית לנפשם ולהנות מפרי עמלם.

# data[].attributes.attachment_link.title
למה לא כדאי להרוג עכבישי בית?

# data[].attributes.attachment_link.description
בני האדם מספקים בסביבתם בתי גידול רבים ומגוונים לחרקים רבים, וגם לעכבישים. העכבישים נהנים מסביבת מחיה מוגנת יחסית, ניזונים מחרקים החודרים לבית ומשמשים אמצעי הדברה טבעי וקבוע. נראה שנוכחותם של עכבישים בבית מרסנת את האוכלוסיות של פרוקי רגליים נוספים שעלולים להזיק לבני האדם. העכבישים עצמם אינם מסכנים בדרך כלל בשום צורה את דיירי הבית האנושיים.

# data[].attributes.headline
צבע פיזיקלי בשריון החיפושית

# data[].attributes.subject
צבע פיזיקלי בשריון החיפושית

# data[].attributes.body
שבירת האור בין שכבות שריון נותנת אפקט צבעוני מרהיב

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"A team of researchers at the University of Costa Rica has found that the beetles' metallic appearance is created by the unique structural arrangements of many dozens of layers of exo-skeletal chitin in the elytron, a hardened forewing that protects the delicate hindwings that are folded underneath... In these beetles, the cuticle, which is just 10 millionths of a meter deep, has some 70 separate layers of chitin-a nitrogen-containing complex sugar that creates the hard outer skeletons of insects, crabs, shrimps, and lobsters. The chitin layers become progressively thinner with depth, forming a so-called 'chirped' structure. 'Because the layers have different refractive indices,' Vargas says, 'light propagates through them at different speeds. The light is refracted through-and reflected by-each interface giving, in particular, phase differences in the emerging reflected rays. For several wavelengths in the visible range, there are many reflected rays whose phase differences allow for constructive interference. This leads to the metallic appearance of the beetles.' This is similar to the way in which a prism breaks white light into the colors of the rainbow by refraction, but in the case of these beetles, different wavelengths, or colors of light are reflected back more strongly by different layers of chitin. This creates the initial palette of colors that enable the beetles to produce their distinctive hues." (Stark 2011:1)

Beetle bling: Researchers discover optical secrets of 'metallic' beetles

Journal article
Visible light reflection spectra from cuticle layered materials Optical Materials Express
Cristian Campos-Fernández, Daniel E. Azofeifa, Marcela Hernández-Jiménez, Adams Ruiz-Ruiz, William E. Vargas

Edit References

# data[].attributes.attachment_link.title
Chitin layers produce gold and silver colors : Scarab Beetles - AskNature

# data[].attributes.attachment_link.description
"A team of researchers at the University of Costa Rica has found that the beetles' metallic appearance is created by the unique structural arrangements of many dozens of layers of exo-skeletal chitin in the elytron, a hardened forewing that protects the delicate hindwings that are folded underneath...

# data[].attributes.body
או בשמו המדעי: "מלדרה מטרידה"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מלדרה מטרידה ( שם מדעי: Maladera insanabilis, בתעתיק: מלדרה אינסנביליס; ידועה ב ישראל בשמה העממי חומייני) היא חרק השייך ל סדרת ה חיפושיות, מ משפחת ה זבליתיים.

שמו המקורי של המין Maladera insanabilis ניתן על ידי ברנסקה (Brenske) ב-1894.

ב-1986 ה אנטומולוג הישראלי כביר ארגמן, מהשרות להגנת הצומח ב משרד החקלאות הגדיר בטעות את המין כמין חדש למדע בשם Maladera matrida למרות שהמין כבר היה ידוע מ-1894. השם "מטרידה" מקורו בעברית, וניתן לה כיוון שהיוותה מטרד לתושבי הבתים אליהם היא חודרת, בעיקר בשעות החשכה. המלדרה המטרידה נקראת גם "חומייני" על שום צבעה החום, מקורה האיראני והעובדה שנתגלתה סמוך ל מהפכה האיראנית של 1979 שבראשותה עמד ה אייתוללה רוחאללה ח'ומייני.

אורך הגוף 7-9 מילימטר, צבעה חום- אדמדם.

הבוגרים פעילים בחודשי ה אביב וה קיץ, מעופפים בעיקר בשעות הערב. ה זכרים עפים בשעות הערב וה לילה בחיפוש אחר נקבות, נמשכים גם לאור נורות וחודרים לבתים. הנקבה מטילה את ביציה בקבוצות בקרקע ומספרן נע בין 60 עד 100. ה זחלים (מסוג דרן) חיים בקרקע ואוכלים בעיקר שורשים.

המלדרה היא מין פולש ב ארץ ישראל, שהגיע כנראה מ איראן בסוף שנות השבעים או בראשית שנות השמונים של המאה העשרים. מעריכים כי המלדרה הוכנסה לארץ על גבי צמח על ידי ישראלי שחזר מביקור מאיראן. המלדרה נמצאה לראשונה באזור תל אביב, ומאז היא מתפשטת בארץ. בעבר נעשו ניסיונות להדביר את החרק על ידי הדברה ביולוגית, עקב היותו מוגדר כמזיק לחקלאות: הבוגרים אוכלים עלים, ניצנים ו פרחים של צמחים שונים, כגון ורדים, בטטות, אגוזי אדמה, ו עצי הדר. ה זחלים אוכלים בעיקר שורשים, ונזקם לגידולי שורש, כגון בטטות, עלול להיות רב.

# data[].attributes.attachment_link.title
מלדרה מטרידה

# data[].attributes.attachment_link.description
מלדרה מטרידה ( שם מדעי: Maladera insanabilis, בתעתיק: מלדרה אינסנביליס; ידועה ב ישראל בשמה העממי חומייני) היא חרק השייך ל סדרת ה חיפושיות, מ משפחת ה זבליתיים. שמו המקורי של המין Maladera insanabilis ניתן על ידי ברנסקה (Brenske) ב-1894.

# data[].attributes.headline
שממית בשירות הרפואה

# data[].attributes.subject
שממית בשירות הרפואה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Scientists at the Massachusetts Institute of Technology (MIT) have created a surgical bandage that mimics the way that gecko feet can adhere to vertical surfaces. The bandage could be used for both applications both outside and inside the body, such as to repair tears, prevent leaks, and replace sutures. The bandage would be a glue-coated polymer, with the glue consisting of hundreds of thousands of nanopillars which provide high surface contact.

Key Differentiators

The gecko-inspired bandage, a glue-coated polymer, will be stretchy, stick to wet places, will dissolve in the body over time at rates that can be adapted as needed, and could incorporate antibiotics or other drugs.

Biomimicry Story

Geckos are able to climb walls due to forces created by hundreds of thousands of hairs on the surfaces of their toes, with each hair having tiny nanopillars. Learn more about the gecko-inspired adhesive in Tom McKeag's case study, "Sticky Wicket: A Search for an Optimal Adhesive for Surgery," on pages 22-27 of Zygote Quarterly 12: Source for information: Gecko's feet inspire new high-tech bandage.

Challenges Solved

Current medical glues have very strong levels of adhesion, which are difficult to work with. They are also brittle and can cause an inflammatory response.

Edit Summary

# data[].attributes.attachment_link.description
Scientists at the Massachusetts Institute of Technology (MIT) have created a surgical bandage that mimics the way that gecko feet can adhere to vertical surfaces. The bandage could be used for both applications both outside and inside the body, such as to repair tears, prevent leaks, and replace sutures.

# data[].attributes.body
איך השממית לא נופלת מהתקרה?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
השממית (House Gecko) היא לטאה קטנה שאנו רואים לעיתים קרובות בבית. היא אוכלת יתושים ואנשים נוהגים לומר שהיא מביאה מזל טוב לבית שבו היא נמצאת. אבל הדבר המופלא בשממית הוא האופן שבו היא מהלכת על הקירות ואפילו על התקרה, מבלי ליפול.

תודות לכריות הצמדה שיש לה בכפות הרגליים, השממית אינה נופלת מהתקרה ומקירות שעליהם היא מהלכת. כריות ההצמדה הללו עשויות משערות רבות וזעירות שיש להן צורה של וו. כל שערה כזו נתפסת בחריץ או בבליטה זעירה על הקיר או התקרה. כך מאפשרות שערות הוו הללו לשממית להצמד כמעט לכל משטח במבנה וללכת מבלי ליפול.

מנגנון ההיצמדות של רגלי השממית היווה השראה לפיתוח של דבקים מסחריים וחזקים. המחקר של רגל השממית סייע רבות לפיתוח של מנגנון היצמדות מכני, שהוא גם חזק וגם ניתן להסרה.
הנה הסבר על השממיות ויכולות האחיזה המדהימות שלהן:

וסרטון מתורגם על היכולת של השממית ללעוג לכוח הכבידה:

תצוגה של יכולת האחיזה של שממית הבית על הקיר ולגמרי הפוכה:

צילום מקרוב של שממית הבית:

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
טכנולוגיה טבעית

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
העולם המופלא

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
טיפים לילדים

# data[].attributes.attachment_link.title
איך השממית מטיילת על התקרה מבלי ליפול?

# data[].attributes.attachment_link.description
כיצד מטיילת השממית על התקרה ולא נופלת? השממית (House Gecko) היא לטאה קטנה שאנו רואים לעיתים קרובות בבית. היא אוכלת יתושים ואנשים נוהגים לומר שהיא מביאה מזל טוב לבית שבו היא נמצאת. אבל הדבר המופלא בשממית הוא האופן שבו היא מהלכת על הקירות ואפילו על התקרה, מבלי ליפול.

# data[].attributes.headline
איך נמלים מתקשרות?

# data[].attributes.subject
איך נמלים מתקשרות?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
The Strategy

Red harvester ants, Pogonomyrmex barbatus, have some lessons to share. Native to the southwestern U.S. and Mexico, these seed-eaters adapt to unpredictable and widely varying food supplies through a fascinating division of labor. Early in the morning, patrollers set out from the bare-ground anthill to assess the availability of food. When they return, they touch antennae with foragers waiting in the chamber of the nest closest to the entrance. If they take too long to return, the forager ants don't bother to go seed hunting but rather rely on their previously gathered underground stash to sustain them for the day. If the patrollers return quickly enough with food in jaw, foragers get the abundance message and set out to gather seeds.

Similarly, the rate at which foragers return and touch antennae with other foragers determines whether and how quickly additional foragers deploy. This system allows them to maximize the benefits of foraging and minimize the cost of spending time and energy on activities with little return for the colony.

This leads to the question: What's the best way for the various categories of ants to communicate with each other to convey the messages to all involved as quickly as possible? Researchers studying the red harvester discovered that not every ant has an equal chance of being contacted by another ant. Rather, the path each ant takes and its location in the entrance to the anthill is correlated with interaction frequency. As a result, some ants end up becoming information hubs, interacting far more frequently than average with other ants. Feeding this pattern into a model, the researchers discovered that this "hub" strategy makes information flow faster than if the interactions among ants were more evenly distributed.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ant Colonies Speed Information Flow - Biological Strategy - AskNature

# data[].attributes.attachment_link.description
Red harvester ant colonies speed information flow by varying levels of connectivity.

# data[].attributes.body
הכוח של הקהילה!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
נמלה יחידה היא חיה די פשוטה, אבל קן נמלים - זה כבר עולם מורכב להפליא. בעוד נמלה אחת יכולה לעשות מעט מאוד פעולות ולהעביר מעט מאוד מידע, קן נמלים שלם יכול לעשות דברים מדהימים, אף שאין מנהיג או כוח עליון הדואגים לסנכרן את הפעילות הזאת: נמלים בונות מבנים הנדסיים מורכבים ללא תוכנית בנייה; הן מוציאות לפועל מבצעים מרהיבים של סילוק גופות או פסולת גם בלי לקבל החלטה שהגיעה השעה לעשות זאת. הדואליות הזאת מקסימה ומבלבלת את חוקרי הנמלים, אבל לא רק אותם. נמלים הן הדוגמה האולטימטיבית לאופן שבו המוני יחידים טיפשים פועלים יחד כקולקטיב אינטליגנטי למדי, בסנכרון מלא, אבל ללא גורם מאגד. הקסם הזה זכה בספרות המדעית לשם Emergence - מושג המבטא חיבור בין חלקים היוצר שלם העולה על סך חלקיו, לפי חוקיות שכל פרט נשמע לה, ללא תכנון מקדים.

התופעה הזאת מרתקת חוקרים מתחומים שונים כיוון שהיא אינה מתחילה ונגמרת בנמלים. גם בני האדם הם יצורים שהם סך פעילות כל התאים בגופם. אם ניקח לדוגמה את המוח, הרי שהוא שילוב של פעילות כל הנוירונים שלנו, אבל אין נוירון אחד המפקד על האחרים. גופנו הוא שילוב "חכם" של תאים "טיפשים", כמו קן נמלים. יש שיאמרו יותר מזה, שגם הערים שאנחנו בונים והרשתות החברתיות שאנחנו יוצרים הן מבנים החכמים מסך חלקיהם, והפעם אותם חלקים - נמלים - הם אנחנו. אם כך, מה זה אומר עלינו כיצורים חיים ועל העתיד שלנו?
נמלים: חכמות יחד, טיפשות לחוד
בואו נחזור רגע לנמלים, וננסה להסביר שוב מה קסום בהן כל כך. לנמלים יש מלכה, אבל היא אינה מפקדת על הקן. תפקידה אך ורק ללדת נמלים נוספות. ניתן להתייחס אליה כשחלות של הקן. הנמלים עצמן אינן יודעות בהכרח שהן שייכות לקן. כיחידות, הן יצורים טיפשים עד תסכול, אומרת פרופ' דבורה גורדון מאוניברסיטת סטנפורד, החוקרת אותן כבר שנים רבות. "נמלה אינה מכוונת מטרה. היא אינה יודעת שהיא צריכה להביא מקל אל הקן כדי לבנות את חלקה בו. היא מושכת את המקל כי נראה לה שמקל הוא משהו שצריך למשוך. לעתים היא תמשוך בו במשך שעות רבות מאוד, אפילו אם הוא תקוע, בעקשנות אין קץ אבל ללא תחכום כלשהו, בעוד נמלה אחרת בקצה השני של המקל תמשוך אותו בדיוק לכיוון ההפוך".

זה מה שקורה כשהסנכרון בין הנמלים איננו מצליח, אבל מה קורה כאשר האותות ביניהם מסונכרנים? הן יכולות לבנות גג המגן עליהן מפני הגשם, והן עושות זאת במקרה בדיוק לפני שעומד לרדת גשם. הן יוצרות גינות שבהן הן מגדלות מזון. הן יוצאות למלחמות ולוקחות שבויים. הן עושות זאת בלי לדעת שהן עושות זאת. כולן יחד בונות קן בלי שהן יודעות שזו המטרה שלהן.

האינטליגנציה, אם כן, אינה נמצאת ברמת הפרט, וגם לא במנהיגות. מי שאינו מאמין באלוהים יאמר שמשהו בתקשורת בין הנמלים מכתיב את פעילותן המשותפת.

לנמלים יש שפה המונה כ-20 "מילים" שהן יכולות לשדר לחברותיהן מן הקן, באמצעות ריח. הן יכולות לומר דברים כמו "יש מזון", "צריך לפנות את הגופה הזאת", "אני שייכת לקן X". נמלה מסוגלת לא רק להבין את שפת אחיותיה, אלא גם לבצע חישובים. למשל, היא יכולה לשים לב שבאזור מסוים במרחב, הריחות שמסמנים "יש אוכל" רבים יותר מאשר באזור אחר, וכן לראות שבאזור מסוים צפיפות השדרים של "אני מהקן שלך" גבוהה יותר מצפיפות השדרים "אני מהקן השני". על בסיס השדרים הפשוטים האלה, נמלה יכולה להסיק למשל היכן כדאי לה לחפש אוכל. על פי הכללים האלה מסתנכרנת פעילות הקן.

עד שהנמלים מקבלות סימן הן עוסקות בפעילות אקראית לחלוטין. עם הזמן אותה פעילות מקבלת סדר, ואז רואים "התבגרות" של קן הנמלים. קן יכול לחיות כ-15 שנה, אך כל הנמלים בו מתחלפות לאורך תקופה של שנה. בשנים הראשונות לקיומו, התנהגותו אקראית וגמישה יותר וגם פעילה ומחפשת טריטוריות נוספות להתרחב אליהן. ממש כמו אצל בני אדם, אבל מי שמתבגר הוא כאמור הקן ככלל ולא כל נמלה בפני עצמה.

אם כך, האם ניתן לומר שלקן נמלים יש תודעה או שהוא חיה בפני עצמה? חוקרי נמלים לא ממהרים להגיד זאת, אבל חוקרים בתחום הסנכרון בהחלט מסתכנים בכך.
נוירונים: אפשרות שיקום
כי הרי גם גוף האדם פועל בדיוק כך. יש בו מערך תאים שהם אמנם מתוחכמים מאוד כמערכות ביולוגיות, אבל אין סימנים לכך שיש לכל תא ותא אינטליגנציה כלשהי. הם מתקשרים ביניהם על פי חוקיות בסיסית ומוציאים לפועל את הקיום של גופנו. אף שכל התאים בגוף מתחלפים תדירות ואנחנו נראים אחרת בתחילת החיים ובסופם, אנחנו כל הזמן מרגישים שאנחנו "עצמנו", כלומר מדובר בקיום שהוא בו בזמן תוצר של פעילות כל התאים בגוף אבל גם עצמאי מפעילותו של כל תא ספציפי. יש שיאמרו שהמשהו אקסטרה הזה נקרא "נשמה", אבל התפיסה המדעית היא שמדובר בישות שהיא לא יותר ולא פחות מסך כל חלקיה, גם כשחלקיה מתחלפים.

הדוגמה הטובה ביותר בגוף ל"שלם שעולה על סך חלקיו" היא פעילות המוח. כל מחשבה שיש לנו, כל זיכרון, אינם אגורים במקום אחד ויחיד. "מחשבה" מתרחשת כאשר רשת של נוירונים, תאי עצב, פועלת יחד. ניתן לדמיין זאת כרשת של נורות קטנות שנשכחה בסבך של חוטים. כאשר מדליקים אותה, כל המנורות בשרשרת נדלקות בבת אחת, לא משנה היכן הן בסבך החוטים, שנשאר חשוך. המחשבה נוצרת מפעילות של מכלול תאים הקשורים זה לזה בקשרים כימיים ובקשרים של זמן, וכל אחד מהם פועל בנפרד. מי מנהל את התהליך? התשובה של המדע היום היא: אף אחד. יש מכלולי רשתות במוח שיש להם השפעה גדולה יותר על מכלולים אחרים, וכאלה שיש להם השפעה קטנה יותר, אך אין בוס גדול.

מדענים מתחום המחשוב וחקר המוח הצליחו לבנות "רשתות נוירונים" מלאכותיות ממתגים שהקשרים ביניהם הופכים חזקים יותר כאשר הם פועלים בסנכרון זמנים. רשתות כאלה הצליחו להציג התנהגות של למידה. למשל, לאחר שהוצגו להן תמונות רבות של חתולים ונאמר להן שאלה חתולים, הן הצליחו לזהות חתול אחר שלא הוצג להם ולהבדיל בינו לבין חיות אחרות, בלי שניתנה להן הגדרה כלשהי של חתול.

באחרונה התרחשה פריצת דרך נוספת: מערכת מלאכותית כזאת הצליחה לזהות חתול בלי שהוצגו לה תמונות ונאמר לה "זה חתול", אלא רק מתוך שהיא קיבלה ביקורת חיובית בכל פעם שהצליחה לזהות חתול נכון. למידה כזו דומה יותר לתהליך הלמידה בפועל של המוח.

מערכות מבוזרות כמו קן נמלים, המוח האנושי ורשת נוירונים ממוחשבת הן פגיעות פחות דווקא משום שכל הידע אינו מרוכז במקום אחד. כאשר הורסים חלק מקן נמלים או כאשר מתרחש אירע מוחי, חלק גדול מהיכולות ניתנות לשחזור. ואולם לארגונים הרשמיים של בני האדם - למשל מדינה או חברה מסחרית - יש מנהיגים האחראים לקבלת ההחלטות. הם אינם מבוזרים כך, ואולי צריך לומר עדיין אינם מבוזרים כך.
רשתות חברתיות: עתיד ללא הנהגה
כאשר בני אדם חוברים יחד ברשת קשרים פיזית - למשל בניין משותף או עיר - או ברשת וירטואלית - למשל פייסבוק או טוויטר - הם מציגים התנהגות שיש בה דמיון להתנהגות של קן נמלים או של רשת נוירונים. למשל, ערים מתפתחות על בסיס תכנון ערים, אבל הן אינן נשמעות לתוכנית באופן מוחלט. מסיבות שניתן לנתחן ולהסבירן אבל איש אינו מבין אותן עד הסוף ואינן בהכרח תוצר של תוכנית, מתפתחות לפתע "שכונת עוני", "שכונה של צעירים" וכדומה.

ברשתות חברתיות, יכול מתכנן הרשת לקבוע כללים בסיסיים, כמו "מידע שהופץ על ידי יחיד מקושר במיוחד יופץ בהרחבה יותר מאשר מידע שהופץ על ידי יחיד מקושר פחות", אבל מתכנן הרשת אינו שולט בתוכן המידע, בזהות הנחשפים אליו או בשאלה מי מתחבר למי ובאופן שבו מערכת הכללים שיצר תגרום למשל לכך שההמון ייצא לרחובות וידיח את הדיקטטור שלו, כפי שקרה במצרים. מנהיגי הרשת גם אינם קובעים אילו תכנים משותפים בעוצמה ואילו נשכחים מיד, או אילו תכנים הופכים למודל לחיקוי ומייצרים העתקים בווריאציה (Memes - מילה השאולה מספריו של ריצ'רד דוקינס, אחד ממוביל רעיון ה-emergence).

מבחינה זאת, ברשת חברתית יש חלק מהמאפיינים של תודעה קולקטיבית מבוזרת. "אני רואה בזה אבולוציה של האנושות ממש", אומר ד"ר אשר עידן, עתידן ומומחה לרשתות חברתיות ומרצה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטה הפתוחה. "קן נמלים, מוח ו-1.2 מיליארד משתמשי פייסבוק פועלים לפי אותם חוקים. ייתכן שאלה גם החוקים של הדומם. למשל, אצל נמלים ניתן לראות ממש שלושה 'מצבי צבירה' - נמלה הפועלת לבדה, נמלים הפועלות בתיאום, או נמלים הנמצאות בצרה המתלכדות ממש כגוף אחד'". וברשתות החברתיות? עדיין לא לגמרי שם, אבל בדרך.

"בכיכר תחריר, במחאה בשדרות רוטשילד, הפך ההמון לגוף אחד שהונהג אבל גם הנהיג את 'מנהיגי המחאה'. הם הפכו לאדם אחד. דפני ליף הייתה ה-400 אלף ולהיפך".

עידן מציין שכמו נמלים וכמו אלגוריתמים שכבר נמצאים בשימוש במערכות מחשוב מודרניות ונקראים "אלגוריתמים גנטיים", כך גם קבוצות בפייסבוק הן בעצם אוסף של גורמים שמחפשים דברים באקראי. "כשאחד מוצא דבר מעניין, הוא מתקשר זאת לסביבתו ואם מצטברת מאסה של תקשורות כאלו - הופ, זורם הנחיל כולו כאיש אחד אל עבר אותו עניין או תופעה".

עידן מדגיש כי גם במוח, וגם ברשתות חברתיות, לא כל הנוירונים או כל בני האדם נולדו שווים. "לי יש 4,000 חברים, ולכן אני משפיען, יותר משאת משפיעה עם 500 חברים. אני עדיין לא קובע מה יקרה ברשת, אבל יותר מידע עובר דרכי, ומידע שרוצה לעשות קיצור דרך יבחר לעבור דרכי או דרך משפיען אחר. גם זה דומה למתרחש בגזרת הדומם: חור שחור מושך יותר מאסה, הוא ה'משפיען' של הגלקסיה אבל לא קובע מה יקרה בה".

עד כאן מה שיודע המדע לומר כבר היום. לגבי הכיוון שאליו נושבת הרוח, עידן סבור שהרשתות החברתיות יחליפו בעתיד את מנהיגי המדינות. "זו לא תהיה אנרכיה, לא פאן-אנרכיה, כולנו נשלוט יחד וחלקנו ישפיעו יותר מאחרים, אבל לא יהיו מנהיגים. כולנו למדנו בבית הספר את המשפט 'לך אל הנמלה עצל, ראה דרכיה וחכם', אבל מה ההמשך? את זה לא מלמדים, והמנהיגים יודעים מדוע. ההמשך הוא 'אשר אין לה קצין ושוטר ומושל'. זו חוכמת ההמון".

עידן מאמין שאנחנו נמצאים כעת בתקופת מעבר. "לפני המצאת הכתב התנהלו בני אדם בקהילות קטנות, כמו רשתות נוירונים זעירות. המצאת הכתב הובילה לכך שהמעטים שידעו לכתוב שלטו על קבוצות הולכות וגדלות. אחר כך, הגישה לנשק קבעה את השלטון, אבל היום הטעות ההיסטורית הזאת מתוקנת ותיווצר מחדש רשת גדולה, של 6-8 מיליארד איש. בשלב הראשון ייווצרו ברשת מנהיגים לרגע כמו דפני ליף, ובהמשך לא יהיה בכך צורך כי חוכמת ההמון תשלוט. מי שהם היום בני 35-40 או שייכים למדיה ההמונית, ינסו להילחם בכך בכל כוחם, אבל ללא הצלחה".

- ולרשת הזאת תהיה תודעה בפני עצמה, גדולה משלנו?

"אנחנו עדיין רחוקים מאוד מכך. אנחנו דינוזאור עם גוף של בניין ושכל של זבוב. הקישוריות עדיין לא קרובה להיות מספקת ומספר הפריטים עדיין לא הגיע למאסה הקריטית הרלוונטית להיווצרות שלם שבאמת עולה על סך חלקיו. ייתכן שנראה או שילדינו יראו ניהול עצמי קולקטיבי, אבל לא תודעה קולקטיבית. זאת בניגוד לנמלים, שלדעתי אין להן תודעה עצמאית, אלא רק קולקטיבית".

- אם בני אדם הם תוצר של סך הנוירונים שלהם, וקן נמלים הוא תוצר של סך הנמלים, - האם ייתכן שנוכל מתישהו לנהל שיחה עם קן נמלים?

"מעולם לא חשבתי על זה. קן נמלים הוא כמו מוח, אבל אין לו חלוקת עבודה של מוח. בקן הנמלים הביזור הוא מוחלט, ואין חלקים שממש מנהלים חלקים אחרים. אני גם לא רואה בו סימנים של שפה, ולכן אני לא בטוח שיש ממשק לתקשר איתו.

"גם לרשת חברתית אין היום מוח, ואין אפשרות לתקשר עם האורגניזם הכולל הנקרא 'אנושות', אבל מי יודע, אולי בגלקסיה אחרת כן קיימת ציביליזציה שהגיעה לרמה כזאת, ולכן אנחנו, כפרטים, לא מצליחים עדיין לתקשר איתה. כמו שנמלה לא יכולה לדבר עם נוירון שלנו, כי אנחנו מתקשרים בשפה ברמת המכלול ולא ברמת הנוירון הבודד. אם יום אחד נגיע לתודעה קולקטיבית אמיתית, אולי נמצא אותם".

גלובס לחודש היכרות - כל הכתבות, המאמרים וטורי הדעה אצלך מדי ערב >>

# data[].attributes.attachment_link.description
נמלה יחידה היא חיה די פשוטה, אבל קן נמלים - זה כבר עולם מורכב להפליא. בעוד נמלה אחת יכולה לעשות מעט מאוד פעולות ולהעביר מעט מאוד מידע, קן נמלים שלם יכול לעשות דברים מדהימים, אף שאין מנהיג או כוח עליון הדואגים לסנכרן את הפעילות הזאת: נמלים בונות מבנים הנדסיים מורכבים ללא תוכנית בנייה; הן מוציאות לפועל מבצעים מרהיבים של סילוק גופות או פסולת גם בלי לקבל החלטה שהגיעה השעה לעשות זאת.

# data[].attributes.body
https://www.scribblitt.com/preview?book_id=32747&TB_iframe=true&height=645&width=1024

# data[].attributes.headline
תיקן מצוי (ג'וק)

# data[].attributes.subject
תיקן מצוי (ג'וק)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
הפחד מפניהם, הקשר המפתיע לטרמיטים, וכוח העל הסודי שטמון באחוריהם. בניגוד לדעה המקובלת, התיקנים אינם אויבי האנושות, אלא סדרה גדולה של אלפי חרקים שרק אחדים מביניהם עלולים להזיק לנו - וגם זה רק בעקיפין

עם בוא הקיץ מתחילה גם עונת התיקנים, הלוא הם "הג'וקים" שמעוררים ברבים מאיתנו תחושת סלידה עמוקה ולעיתים אף פחד. לכן זה זמן מצוין ליישר את ההדורים עם היצורים המושמצים האלה, ולהכיר את עולמם.

כשאנחנו אומרים "תיקנים" אנו מתכוונים לבני סדרת התיקנאים (Blattodea), סדרת חרקים הקרובה לגמלי שלמה. מדובר בקבוצה קדומה, שהתפתחה ביערות המחט האדירים של תור היורה, בתחילת ימי הדינוזאורים, לפני כ-200 מיליון שנה. עם זאת, מאובנים של יצורים דמויי תיקן, שאולי היו אבות אבותיהם של התיקנים המודרניים של גמלי שלמה, ידועים כבר מעידן הפחם, לפני כ-320 מיליון שנה.

כיאה ליצורים קדמוניים, מבנה גופם של התיקנים פשוט, ומזכיר קבוצות חרקים אחרות: שני זוגות כנפיים, לסתות מותאמות ללעיסה, רגליים מותאמות לריצה וכן הלאה. המבנה הזה, המתאים לבתי גידול מגוונים, סייע כנראה לתיקנים לשרוד גם נוכח השינויים הרבים שחלו בעולם מאז ראשית קיומם ועד היום.

שמם העברי מגיע מהתיק: מבנה בצורת ארנק שנקבות התיקנים מייצרות מחלבונים. התיק מכיל תטולה של כמה עשרות ביצים ומגן עליהן מפני טורפים וטפילים. כשהביצים בוקעות, הלחץ בתוך התיק גורם לו להיפתח בתפר שבחלקו העליון, והצעירים (המכונים נימפות) יוצאים לעולם.

הנימפות דומות בצורתן לבוגרים, ניזונות מאותם דברים וחיות באותו בית גידול כמו הבוגרים. ההבדל העיקרי הוא שהנימפות לא מסוגלות לעוף. הכנפיים מופיעות רק אחרי שהתיקן עבר את ההתנשלות האחרונה שלו והגיע לבגרות. מחזור החיים הזה, שנקרא גלגול חסר, נחשב גם הוא לצורת התפתחות קדומה יותר מגלגול מלא (מחזור של ביצה-זחל-גולם-בוגר), שרואים אצל רוב מיני החרקים.

שמים את כל הביצים בתוך תיק אחד, המגן עליהן. תיק הביצים של תיקנחול | צילום: איגור ארמיאץ' שטיינפרס

כוחות על

מרבית התיקנים הם יצורים אוכלי כל (אומניבורים) או אוכלי רקב. הם פעילים בעיקר בחושך, כך שלרוב נראה אותם יוצאים לפעילות בלילה, אם בכלל. בפועל רוב מיני התיקנים לא אוהבים לצאת מהמסתור שלהם, שכן הם מפגינים תיגמוטקסיס (thigmotaxis) - משיכה למגע. לכן הם יישארו בדרך כלל בבתי גידול שבהם גופם נמצא במגע עם הסביבה מכל צדדיו. דוגמאות לכך יכולות להיות עלווה יבשה מתחת לעצים, מחילות, חול או סדקים צרים.

בסביבות כאלה, חוש הראייה אינו יעיל במיוחד, כך שהתיקנים פיתחו חוש מגע מפותח, וכן חוש כימי ("ריח") חד. החושים האלה משמעותיים גם בתקשורת בין פרטים. איברי חוש חשובים הם המחושים שעל ראשם של התיקנים, שמגיעים לאורך ניכר במינים רבים.

בצד האחורי של גוף הג'וק נמצא זוג איברי חישה נוספים: הגנובתנים (cerci). הם פועלים בצורה דומה למחושים, אך יש להם יכולת נוספת המזכירה את "כוח העכביש" של ספיידרמן. הגנובתנים מסוגלים לחוש בשינוי בלחץ האוויר הנובע מתנועה פתאומית מאחוריהם, למשל התקרבות של עיתון מגולגל. במקרה כזה הם שולחים לרגליים פקודה ישירה להתחיל לרוץ, בלי לערב את המוח. כך התיקן יכול לברוח מסכנה עוד לפני שהוא מבחין בה.

גם זו סוג של חיית מחמד, ואפשר אפילו ללטף. התיקן הלוחש הענקי ממדגסקר | צילום: Science Photo Library

תיקנים מכל מיני סוגים

אולי אתם מדמיינים עכשיו את הג'וק שראיתם אתמול בחדר המדרגות, אך למעשה התיקנאים הם סדרה הכוללת מעל 4,000 מינים, ולא כולם דומים זה לזה. רוב המינים חיים באזורים הטרופיים, בעיקר ביערות. הם ממלאים גומחה אקולוגית של מפרקי חומר אורגני ואינם נכנסים למגורי אדם. יש ביניהם מינים קטנים בעלי צבעים בוהקים, המשתווים ביופיים לפרפרים. מינים אחרים מזכירים ענקים משוריינים וחסרי כנפיים, וחיים במושבות תת-קרקעיות. קיימים גם תיקנים בני משפחת התיקנחוליים, שצורתם העגולה מאפשרת להם לשחות בתוך חול. בדומה למינים טרופיים רבים אחרים, חלק ממיני התיקנים נתונים כיום בסכנת הכחדה.

תיקנים רבים נוח למדי לגדל בשבי. בשל כך יש מיני תיקנים, כמו התיקן הלוחש ממדגסקר, שהפכו לחיות מחמד - הם עדינים מאוד ואפשר ללטף אותם. יש מי שמגדלים מינים אחרים כמזון עבור חיות מחמד טורפות, כמו לטאות. במינים נפוצים מסוימים עושים שימוש כחיות מעבדה, בעיקר בחקר המוח וההתנהגות.

בנוסף, בעשורים האחרונים התגלה כי סדרת הטרמיטים - חרקים חברתיים מתוחכמים הדומים שטחית לנמלים - היא למעשה קבוצה מתמחה של תיקנים. הוספת 3,000 מיני הטרמיטים כמעט הכפילה את סדרת התיקנאים, אולם הטרמיטים ראויים לכתבה משל עצמם ולא נרחיב עליהם כאן.

מימין למעלה בכיוון השעון: תיקנחול, תיקן אמריקאי, תיקן יערות אוסטרלי, ותיקן ממשפחת התיקנים הענקיים | צילומים: איגור ארמיאץ' שטיינפרס

אורחים לא קרואים

בישראל חיים כמה וכמה מיני תיקנים שאפשר לפגוש בטבע, דוגמת התיקנחול המצרי ( Polyphaga aegyptiaca), שהוא חרק חופר בלתי מזיק הנפוץ בשדות ובחצרות בלילות קיץ. לקושי גדול יותר אחראים כמה מיני תיקנים שהפכו למלווי אדם, כלומר הם חיים בעיקר בבתי גידול מלאכותיים, כולל בתוך הבית.

בישראל פוגשים לרוב שני מינים קטנים יחסית: תיקן הבתים ( Supella longipalpa), והתיקן הגרמני ( Blattella germanica), וכן מין אחד גדול יותר: התיקן האמריקאי ( Periplaneta americana). כולם מינים ממוצא טרופי שהתפשטו לכל רחבי העולם. התרבות האנושית מספקת להם מזון, מקומות מסתור, וגם טמפרטורה ולחות מתאימות. בארצות רבות הם שורדים את החורף רק בזכות החימום בתוך הבתים. לפעמים נמצא אותם ואת תיקיהם במקומות חשוכים ולחים בבית - למשל, מתחת לכיור - המדמים את קרקעית יער הגשם שבה חיו אבותיהם.

הגדול מבין התיקנים הנפוצים בישראל, ומושא לפחד ותיעוב לא ממש מוצדקים. תיקן אמריקאי | צילום: איגור ארמיאץ' שטיינפרס

הנזק הישיר שגורמים התיקנים הוא מועט. אין להם עוקץ והם אינם נוהגים לנשוך אנשים. הם אכן אוכלים את האוכל שלנו אם הם מצליחים להגיע אליו, ואף מכרסמים לפעמים אריזות נייר וקרטון. הנזק העיקרי שלהם הוא עקיף, ומתבטא ב העברה בלתי מכוונת של חיידקים. מאחר שהם אכלנים לא בררניים, התיקנים ניזונים מהפח ומהמזווה גם יחד, ולכן עלולים לזהם מוצרי מזון. בנוסף, חלבונים מסוימים בשלד התיקן עלולים לעורר תגובה אלרגית אצל חלק מבני האדם. חסימת הגישה של תיקנים למזון יכולה לסייע במניעת רוב נזקיהם.

בנוסף, בסביבת הבית קיימים מינים שטורפים תיקנים. יש כמובן גם רעלים שאפשר לפזר בבית כדי להדביר את האורחים הלא קרואים. עם זאת, קצב האבולוציה המהיר של החרקים האלה מאפשר לתיקנים לפתח לא פעם עמידות לחומרי הדברה שנועדו להשמיד אותם. ויש גם הדברה ביולוגית. בישראל נפוצות לדוגמה צרעות טפיליות ממשפחת הצרתיקניים (Evaniidae), שמטילות את ביציהן בתיקי התיקנים, והזחלים הבוקעים מהן ניזונים מביצי התיקנים ומחסלים אותן.

אז כן, בין אלפי מיני התיקנים נמצא גם אי אילו מינים מזיקים - גם אם הפחד והתיעוב שהם מעוררים יוצא לפעמים מכל פרופורציה. אבל הם הרבה יותר מסתם מזיקים - מדובר ביצורים קדמוניים, מגוונים, סתגלתנים, בעלי יכולות מיוחדות, ואולי כדאי שנשלים עם העובדה שהם יחלקו איתנו את העולם הזה כל עוד נתקיים בו.

# data[].attributes.attachment_link.title
כמה תיקונים על תיקנים

# data[].attributes.attachment_link.description
הפחד מפניהם, הקשר המפתיע לטרמיטים, וכוח העל הסודי שטמון באחוריהם. בניגוד לדעה המקובלת, התיקנים אינם אויבי האנושות, אלא סדרה גדולה של אלפי חרקים שרק אחדים מביניהם עלולים להזיק לנו - וגם זה רק בעקיפין עם בוא הקיץ מתחילה גם עונת התיקנים, הלוא הם "הג'וקים" שמעוררים ברבים מאיתנו תחושת סלידה עמוקה ולעיתים אף פחד.

# data[].attributes.headline
למה ג'וקים לא צריכים מזגן?

# data[].attributes.subject
למה ג'וקים לא צריכים מזגן?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"It was shown by Ramsay (1935) that the cockroach owes its impermeability to water to a thin and apparently mobile layer of lipoid on its surface. At a critical temperature of about 30° C. this lipoid seems to undergo a change of phase, and it then allows water to pass freely through it. This interesting observation has never been confirmed on other insects. It forms the starting-point of the present study." (Wigglesworth 1945:97)

Journal article
Transpiration Through the Cuticle of Insects Wigglesworth, V. B.

Edit References

# data[].attributes.attachment_link.title
Waxy coat controls moisture loss : Cockroach - AskNature

# data[].attributes.attachment_link.description
"It was shown by Ramsay (1935) that the cockroach owes its impermeability to water to a thin and apparently mobile layer of lipoid on its surface. At a critical temperature of about 30° C. this lipoid seems to undergo a change of phase, and it then allows water to pass freely through it.