# data[].attributes.body
Термін модернізм (від франц. moderne - сучасний) більшість дослідників використовує для позначення як періоду культури, так і сукупності новітніх течій у культурі, що існували з кінця XIX ст. принаймні до 50-60років XX ст.

# data[].attributes.headline
Передумови появи модернізму як літературної течії

# data[].attributes.subject
Передумови появи модернізму як літературної течії

# data[].attributes.body
Розчарування в життєвій дійсності та художньому реалістичному способі її відтворення спричинило зацікавлення новітніми філософськими теоріями та появу нових художніх напрямів, які отримали назви декадентських, авангардистськ та модерністських. Французьке слово декаданс означає занепад, модерн — сучасний, найновіший, а авангард — передовий загін. Цими термінами почали позначати якісно нові явища в літературному процесі, пов’язані із занепадом і кризою суспільної думки й культури.

# data[].attributes.headline
Як виник модернзім?

# data[].attributes.subject
Як виник модернзім?

# data[].attributes.body
Модернізм виник у Франції наприкінці XIX ст. (Шарль Бодлер, Поль Верлен, Артюр Рембо) і поширився в Європі. Модерністи вважали, що не треба шукати у творі мистецтва якоїсь логіки, раціональної думки, тому мистецтво модернізму було переважно ірраціональним. Протестуючи проти застарілих ідей та форм, модерністи шукали нових шляхів і засобів художнього відображення дійсності, знаходили нові художні форми, прагнули  оновлення літератури. З цього погляду модернізм став справжньою  художньою революцією.Протестуючи проти реалізму, модернізм не відкинув усіх його досягнень, а навіть використовував їх.

# data[].attributes.headline
Модернізм як художній напрям:

# data[].attributes.subject
Модернізм як художній напрям:

# data[].attributes.body
Він був внутрішньо неоднорідним поєднанням художніх
явищ, які ґрунтувалися на спільних світоглядних, філософських і художніх засадах. Наприкінці XIX ст. виникли течії раннього модернізму: імпресіонізм, символізм та естетизм.

# data[].attributes.body
Символізм (гр. symbolon — знак, символ, ознака) — найвизначніша серед течій раннього модернізму кінця XIX — початку XX ст. Символісти використовували символ як засіб вираження незбагненної суті життєвих явищ та особистих уявлень, творчих прозрінь, ірраціональних осяянь митця. Для символістів поезія, як і музика, була найвищою формою пізнання таємниці світу. Започаткували символізм французькі поети Поль Верлен, Стефан Малларме, Артюр Рембо, після чого символізм розповсюдився в усій Європі, а також поширився на інші види мистецтва — живопис, музику, театр.

# data[].attributes.headline
Імпресіонізм

# data[].attributes.subject
Імпресіонізм

# data[].attributes.body
Імпресіонізм (від фр. «враження») постав у другій половині XIX ст.і розквітнув у XX ст.
Основоположниками імпресіонізму в літературі стали прозаїки брати Гонкури та поет Поль Верлен.
Протестуючи проти надмірної залежності від реального життя, проти копіювання дійсності, імпресіоністи описували власні мінливі враження — зорові й чуттєві, а також їхні відтінки. Уявлення та асоціа- ції імпресіоністів часто були фантастичними і завжди суб’єктивними. Художній твір імпресіо ніста — це не об’єктивна картина світу, а система складних суб’єктивних вражень про нього, яскраво забарвлена творчою індивідуальністю митця. Особливо вразливі імпресіоністи до чуттєвої краси світу; вони чудово відтворювали природу, її красу, розмаїтість і мінливість життя, єдність природи з людською душею.
У сфері поезії імпресіонізм зімкнувся з символізмом.

# data[].attributes.headline
Неоромантизм

# data[].attributes.subject
Неоромантизм

# data[].attributes.body
Неоромантизм — стильова течія модернізму, визначальною рисою якої є подолання розриву між ідеалом і дійсністю, характерного для романтизму, завдяки могутній силі особистості, здатної перетворити бажане на дійсне.

# data[].attributes.headline
Взаємодія символізму з імпресіонізмом

# data[].attributes.subject
Взаємодія символізму з імпресіонізмом

# data[].attributes.body
Імпресіонізм сформувався у Франції в другій половині XIX ст.Імпресіоністи змальовували світ таким, яким він видавався в процесі безпосереднього бачення. «Бачити, відчувати, виражати — у цьому все моє мистецтво» — так словами Е. Ґонкура могли б сказати про себе майстри імпресіонізму. Для імпресіоністичних творів характерні суб’‎єктивність зображення, підкреслений ліризм, використання тропів (метафор, епітетів, символів та ін.), які створюють певний настрій, посилюють асоціативність почуттів і вражень. Описи стають більш епізодичними, фрагментарними, велике значення в них мають засоби відтворення кольорів, світлотіней, звукових барв і тонів, які передають зміну внутрішнього стану автора, його почуттів. Часто письменники використовують ліричний монолог, незакінчені фрази й думки, які допомагають показати плин настроїв і вражень героя.

У поезії імпресіонізм був близький до символізму.

Символізм (з грецьк. symbolon — знак, символ, ознака) — одна з течій раннього модернізму, у якій замість художнього образу, що відтворює певне явище, використовується художній символ, що є знаком мінливого «життя душі» і пошуку «вічної істини».

Символізм виник у Франції в 60-70-х роках XIX ст., звідки поширився в інші країни.

Символізм був створений на сформульованому Ш. Бодлером законі «відповідностей», за яким відбувається «активне самоперетворення внутрішнього на зовнішнє». Символісти вважали, що сутність світу не може бути пізнана за допомогою раціоналістичних засобів, а доступна лише інтуїції, на ірраціональній основі, що розкривається через натяк та осяяння.

Заглиблюючись у світ духовних переживань особистості й шукаючи «вічну істину», символісти використовували такі художні засоби, як складний метафоризм, інакомовлення, натяки, символіка, музичність, багатозначність слів, абстрактність образів тощо.