# data[].attributes.headline
אהרון אוסישקין המכונה ארל'ה נולד בכפר הס בערב שמחת תורה ב- 20.10.1951. הוא בן לניצולי שואה שניהלו משק בכפר הס והתגוררו עם שלושת ילדיהם בבית סוכנות קטן. ארל'ה היה פעיל מאוד מבחינה ציבורית בכפרו. היה חבר בוועדות השונות (תרבות, משק וביטחון), היה חבר ויו"ר הנהלת המושב, רכז עובדים זרים ועוד.

# data[].attributes.subject
אהרון אוסישקין המכונה ארל'ה נולד בכפר הס בערב שמחת תורה ב- 20.10.1951. הוא בן לניצולי שואה שניהלו משק בכפר הס והתגוררו עם שלושת ילדיהם בבית סוכנות קטן. ארל'ה היה פעיל מאוד מבחינה ציבורית בכפרו. היה חבר בוועדות השונות (תרבות, משק וביטחון), היה חבר ויו"ר הנהלת המושב, רכז עובדים זרים ועוד.

# data[].attributes.body
ביום ראשון בערב, (11.11.2001), הוזעק ארל'ה מביתו ע"י אחד מתושבי כפר הס כדי לבדוק אדם חשוד שנראה מסתובב בכניסה למושב. ארל'ה היה רכז הביטחון של הישוב, תפקיד שלקח על עצמו מתוך בחירה ובמסגרתו השקיע את כל מרצו, בכל שעות היממה, בהגברת תחושת הביטחון של התושבים. הוא חש מיד לאזור והחל בסריקות. לפתע הגיח מבין השיחים מחבל פלסטינאי וירה בארל'ה המסייר ברכבו. ארל'ה נהרג במקום.

ביום השנה להירצחו של ארל'ה נערך טקס הסרת הלוט לגלעד שהוקם לזכרו. הגלעד הוצב בכיכר בכניסה לכפר הס, במקום בו נרצח, והכיכר נקראה באותו מעמד על שמו.

ארל'ה היה איש רעים, ידיד אמת – תמיד נכון לסייע ככל שצריך. ידידותי, חייכן תמידי, מסביר פנים לכול ובעל חוש הומור יוצא דופן.

נועם אורן

# data[].attributes.headline
סמל ///////(עומר שיין)נעים, מעיין	 בת מזל וחיים. נולדה ביום ט"ז בכסלו תשמ"ה (10.12.1984) בבת ים, אחות למיטל, דרור, אלעד וליאל. מעיין גדלה והתחנכה בבת ים, למדה בבית-הספר היסודי על-שם א.ד. גורדון ובבית-הספר התיכון "המכללה למינהל - תל"ם", במגמת תקשורת. מעיין אהבה את תחום התקשורת וחלמה ללמוד, להרחיב את ידיעותיה ולעסוק בתחום זה לאחר שירותה הצבאי.מעיין, נערה יפת תואר וחברותית, שופעת שמחה ואוהבת חיים, ידעה ליהנות ולמצות את החיים עד תום, מוקפת תמיד בחברות ובחברים רבים.בפברואר 2003 התגייסה מעיין לצה"ל ושירתה בחיל-הלוגיסטיקה.ביום ראשון, כ"ב בתמוז תשס"ד (11.7.2004), התפוצץ מטען חבלה שהונח בין השיחים מאחורי תחנת אוטובוס בשדרות הר ציון בתל אביב. סמל מעיין נעים, שעמדה בתחנת האוטובוס, נהרגה במקום והיא בת עשרים. היא הובאה למנוחות בבית-העלמין הצבאי בחולון. הותירה אחריה הורים, שתי אחיות ושני אחים.

# data[].attributes.subject
סמל ///////(עומר שיין)נעים, מעיין	 בת מזל וחיים. נולדה ביום ט"ז בכסלו תשמ"ה (10.12.1984) בבת ים, אחות למיטל, דרור, אלעד וליאל. מעיין גדלה והתחנכה בבת ים, למדה בבית-הספר היסודי על-שם א.ד. גורדון ובבית-הספר התיכון "המכללה למינהל - תל"ם", במגמת תקשורת. מעיין אהבה את תחום התקשורת וחלמה ללמוד, להרחיב את ידיעותיה ולעסוק בתחום זה לאחר שירותה הצבאי.מעיין, נערה יפת תואר וחברותית, שופעת שמחה ואוהבת חיים, ידעה ליהנות ולמצות את החיים עד תום, מוקפת תמיד בחברות ובחברים רבים.בפברואר 2003 התגייסה מעיין לצה"ל ושירתה בחיל-הלוגיסטיקה.ביום ראשון, כ"ב בתמוז תשס"ד (11.7.2004), התפוצץ מטען חבלה שהונח בין השיחים מאחורי תחנת אוטובוס בשדרות הר ציון בתל אביב. סמל מעיין נעים, שעמדה בתחנת האוטובוס, נהרגה במקום והיא בת עשרים. היא הובאה למנוחות בבית-העלמין הצבאי בחולון. הותירה אחריה הורים, שתי אחיות ושני אחים.

# data[].attributes.body
מזל נעים, אמה של מעיין הייתה המטפלת שלי כשהייתי תינוק ובתקופה שמעיין נהרגה היא שמרה עלינו למרות שהיה לה קשה מאוד .
אני חושב שמזל אשה חזקה מאוד וכל שנה היא עושה לזכרה טקס בביתה ומזמינה גם אותנו.

# data[].attributes.headline
רב סרן-צפריר בר אור בן שרונה ואריה. צפריר נולד ביום ט"ז באייר תשמ"ב (9.5.1982) בבית החולים "רוטשילד" בחיפה. אח צעיר של דנה. הוא נקרא על שם סבתו ציפורה, שנפטרה במפתיע מדום לב בדיוק יום לפני לידתו. השם ניתן לו על ידי הרב הראשי של טבעון, שם גרה הסבתא.

# data[].attributes.subject
רב סרן-צפריר בר אור בן שרונה ואריה. צפריר נולד ביום ט"ז באייר תשמ"ב (9.5.1982) בבית החולים "רוטשילד" בחיפה. אח צעיר של דנה. הוא נקרא על שם סבתו ציפורה, שנפטרה במפתיע מדום לב בדיוק יום לפני לידתו. השם ניתן לו על ידי הרב הראשי של טבעון, שם גרה הסבתא.

# data[].attributes.body
כשהגיע לגיל מצוות ביקש צפריר לפגוש את ראש הממשלה שמעון פרס שביקר בעכו, ואכן קיבל הזמנה רשמית ופגש אותו. צפריר מאוד העריך את שמעון פרס, והפגישה חיזקה את הבנתו כי בבוא היום ישרת את המדינה בגאווה ובמסירות. מחטיבת הביניים המשיך צפריר לתיכון "אורט - דרסקי" בעכו, אותו סיים בהצלחה עם בגרות מלאה במגמות ביולוגיה ומחשבים.
מעבר להצטיינות בלימודים צפריר גם היה ספורטאי מצטיין. לאורך השנים הוא השתתף בחוגים שונים וכעשר שנים היה בחוג קראטה, אשר השפיע עליו מאוד ועיצב לימים את דמותו כמפקד. הוא גם השתתף בחוג שחייה ובעיקר אהב לשחק כדורגל, משחק בו בלט בזכות זריזותו. צפריר אהב ספורט, כל ספורט תחרותי, ובייחוד אהד את קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב וצפה בכל משחקיה. "גם מי שלא היה מבין כלום בכדורסל היה נדבק בהתלהבות שלו", סיפרה אימו, "היה צועק על הטלוויזיה ומחלק הוראות למאמן כאילו יכול היה לשמוע אותו". הוא גם הגיע להיכל הספורט בתל אביב לא פעם, ובאחת ההזדמנויות אף הצליח לקבל את חתימות השחקנים על צעיף.

ב-17.7.2000 התגייס צפריר לצה"ל. הוא שירת בחטיבת גולני, ביחידת עורב, בלט כלוחם בצוות והתקדם להיות מפקד כיתה וסמל. ב-2002 יצא לקורס קצינים ובסיומו שב לגולני .בשנת 2005 הוא יצא לקורס מפקדי פלוגות. בסיומו שב לחטיבה וכמפקד פלוגה השתתף במלחמת לבנון השנייה, שם הצליח במשימה מורכבת והרשים מאוד את מפקדיו. , לגדוד 12, כמפקד מחלקת טירונים.
צפריר תמיד שאף למצוינות, ודרש זאת גם מפקודיו. הוא היה מוערך ונערץ על ידי חייליו, אהוב על עמיתיו ונתפס כדמות מקצועית מרכזית.

רב-סרן צפריר נפל בקרב במבצע "צוק איתן" ביום כ"ב בתמוז תשע"ד (20.7.2014). הוא נהרג מפגיעת טיל בבית בו שהה בשכונת סג'עייה בעזה. איתו נפלו סרן צבי (צביקה) קפלן וסמל ראשון משה (מושיקו) אסנקו מלקו.

צפריר היה בן שלושים ושתיים בנפלו. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי בחולון. הותיר אישה הרה ובת, הורים ואחות.

אני לוקח מהסיפור של צפריר את אהבת הארץ, הגאווה להיות ישראלי,השאיפה למצוינות בכל מעשה,וההתמדה במעשים.

סער יהודה י'6

# data[].attributes.headline
שחר תעשה, בנם של היידי ועופר. נולד בפרדסיה ביום כ"ז בתשרי תשנ"ה (2.10.1994). ילד שני במשפחה, אח לחן ולעומרי.סמל-ראשון שחר תעשה, בן 20, מהרוגי "אסון הנגמ"ש" שאירע ב-20 ביולי בשכונת שג'אעיה שבעזה במבצע צוק איתן.

# data[].attributes.subject
שחר תעשה, בנם של היידי ועופר. נולד בפרדסיה ביום כ"ז בתשרי תשנ"ה (2.10.1994). ילד שני במשפחה, אח לחן ולעומרי.סמל-ראשון שחר תעשה, בן 20, מהרוגי "אסון הנגמ"ש" שאירע ב-20 ביולי בשכונת שג'אעיה שבעזה במבצע צוק איתן.

# data[].attributes.body
הוא היה אדם מאד רגוע, שלא מספר על עצמו הרבה, ומצד שני היה המסמר של החבר'ה, בעל חוש הומור מטורף ונוכחות עצומה. מה שהכי אפיין אותו זה שהוא היה אדם חדור מטרה. כבר בגיל 16 היה מחדיר לאחיו הצעיר ערכים של 'תרצה משהו , תתאמץ בשבילו ובסוף תשיג'. זאת הייתה הדרך שלו.
לימים נתקל בקושי להתגייס כחייל קרבי עקב היותו קצר רואי – אך לא ויתר. בהיותו עצמאי ואוהב אתגרים – עבד, חסך כסף, ולא חסך מאמצים כדי להגשים את מטרותיו. שחר עבר ניתוח לייזר בעיניו והגשים את משאלתו.

שעתיים לפני שכל הצוות נכנס לרצועה, במהלך פריסה בשטח, שזאת פעולה שגרתית, הרס"ר שלו פרג'ון ביקש ממנו לנקות משהו בשטח, כל הצוות כבר התפזר לישון ושחר אמר לו 'עזוב אותי אני הולך לישון, עוד שעתיים נכנסים וגם ככה אני לא חוזר משם'.
מדי שנה מתקיים בפרדסיה אירוע לזכרו, בהשתתפות משפחתו, חבריו, לוחמים ומפקדים מחטיבת גולני, שבה שירת. האירוע כולל מסלול רכיבת אופני שטח באורך 20 ק"מ, מסלול ריצת שטח (10 ק"מ), ומסלול צעידה (7 ק"מ). בתום המסע מתקיים טקס.

שחר לא ויתר על חלומו להתגייס ליחידה קרבית, הוא פעל בכוח רצון עד שהצליח להשיג את מטרתו. אני לוקחת איתי את הנחישות וההשקעה כדרך להגיע למטרה מסוימת בחיי היום יום שלי.
רותם הלדנברג.

# data[].attributes.headline
בן חנה ויוסף שמואל. 

# data[].attributes.body
בן חנה ויוסף שמואל. נולד בשנת תר"י (1850) בהונגריה. אביו, תלמיד חכם ורב נודע, שימש ברבנות בעיר סבאד, הונגריה וכאשר עלה ארצה נמנה עם ראשי כולל אונגרין. המשפחה התגוררה מחוץ לחומות העיר העתיקה, בשכונת "משכנות שאננים". אהרון שקד על תלמודו וגם בלילות לא פסק מללמוד. שנת תרל"ג היתה שנה ברוכה בגשמים אשר מילאו כל בור מים בחצרות הבתים, ותושביה היהודים של העיר לא נאלצו לקנות מים בכסף מלא מהערבים יושבי כפר סילואן. הערבים, שראו את פרנסתם נשמטת מידיהם, החלו לפשוט על בתי היהודים, לשדוד ולגזול את רכושם. ביום ב' דראש חודש טבת תרל"ג (ינואר 1873), פרצו כמה ערבים לבית המשפחה. אהרון הפסיק ללמוד, הבריח אותם, רדף אחריהם וניסה לתופסם. הערבים שפחדו שמא יזוהו על-ידו, ירו בו. אהרון נפגע ב-12 כדורים והועבר לבית החולים. ביום ו' בטבת תרל"ג (5.1.18733) מת מפצעיו והובא למנוחת-עולמים בבית-העלמין שעל הר הזיתים בירושלים. השאיר אלמנה, בת, הורים ואחים.

פרשת הרצח מתוארת בספר "היישוב", בעתון "הלבנון", ובספר החברה קדישא.

# data[].attributes.headline
צבי הניגסברג, אחיה של אימי נולד בגרמניה ב16.5.1926 ועלה לארץ זייף את גילו בכדי להתגייס לפלמ"ח

# data[].attributes.subject
צבי הניגסברג, אחיה של אימי נולד בגרמניה ב16.5.1926 ועלה לארץ זייף את גילו בכדי להתגייס לפלמ"ח

# data[].attributes.body
אהבת הארץ באה לידי ביטוי בחייו כצלם שאהב לצלם את יופייה של מדינתנו ...
במכתבו האחרון לחברתו כתב בין היתר:"..עוד יבוא יום שבו נוכל לבצע טיולים יפים בהדרכתי, ואז אתחיל לחשוב אחרונית, ואווכח שכדאי היה להשקיע שש-שבע שנים מלאות סבל ומתיחות..."
נפל בקרב במיבצע חורב
בכ"ו בכסלו תש"ט, 28/12/1948
במלחמת העצמאות
בשרותו בפלמ"ח, בחטיבת הנגב
למדתי מהכרות עם הסיפורים של צבי את אהבת הארץ והנתינה למען האחר. צבי טען "אנו הילדים לא שייכים להורינו אלה למדינתנו"

# data[].attributes.body
בן הזקונים של מזל ואליהו, אחיהם הצעיר של ציון, ניר ואור, נולד בירושלים ביום כ"א במרחשוון תשנ"ד (5.11.1993) וגדל במשפחה חמה ומלוכדת.

מעל הכול, ולפני כל דבר אחר, היה זה החיוך הכובש של ליאל שאפיין אותו: חיוך סוחף, שובה לב, חם ואמיתי, חיוך של מי שתאוות החיים מפעמת בו. "ליאל היה כולו אהבת החיים, האדם, חסד ושמחה," מתמצתת אמו את הווייתו המוארת.

ליאל גדל בשכונת קטמון, ובה גם התחנך, בבית הספר היסודי, חטיבה ותיכון "גבעת גונן". לכל אורך הדרך בלט בשאיפתו להצטיין, להתפתח ולהגשים יעדים; ביטוי לכך הייתה בחירתו ללמוד בשלוש מגמות שונות: ביולוגיה, כימיה וגאוגרפיה, וזאת נוסף על חמש יחידות לימוד במתמטיקה ובאנגלית. החברים נהגו לומר שלליאל יש רק מחברת אחת לכל המקצועות, וגם היא ריקה, כי הכול נמצא אצלו בראש. חלומו הגדול היה ללמוד רפואה, וממוצע הציונים שלו בתעודת הבגרות – 111 – העיד על רצינות כוונותיו.

ליאל אהב ספורט ובעיקר לשחות ולשחק כדורסל. הוא היה אוהד שרוף של קבוצת הפועל ירושלים בכדורסל ופקד בקביעות את משחקי הקבוצה. הוא עצמו שיחק בקבוצת הנערים ואף זכה להימנות עם משלחת כדורסל לארצות הברית. הגם שלא היה גבוה, היה לליאל מבנה גוף שרירי ומוצק, איתן וחזק, גוף שהכיל בתוכו נפש עדינה וטובת לב.

כמי שגדל בבית ערכי וכאח צעיר לשלושה אחים ששירתו ביחידות קרביות, שאף גם ליאל לשרת שירות משמעותי כלוחם. לאחר שנפסל במיונים הסופיים לקורס טיס, החליט להתגייס לאחת הסיירות. "הוא אמר שיהפוך את העולם ויהיה קרבי," אמר אלי, אביו. בזמן שנותר עד הגיוס, ולאחר שבילה בנעימים, בחר ליאל לחזור ולהתנדב בביה"ס "גבעת גונן", כדי לסייע לתלמידים בלימודי המתמטיקה. "הייתה זו הזדמנות נוספת לפגוש אותו בבקרים עם חיוכו הרחב המברך לבוקר טוב," סיפרה יפית, מנהלת התיכון, "וליהנות מיחסו ותרומתו לתלמידים".

במחצית חודש מרס 2012 התגייס ליאל לחטיבת "גבעתי", ולאחר שעבר בהצלחה יתרה את הגיבוש, הצטרף לחוד החנית של החטיבה – הפלס"ר (פלוגת הסיור), והחל את מסלול הכשרת הלוחם.

את המסלול סיים ליאל כקַלע חוֹד. נוכח כישורי המנהיגות ויכולות הפיקוד שהפגין, החליטו מפקדיו לשולחו לקורס מ"כים (מפקדי כיתות), שבסיומו היה לסמל צוות של טירונים. כמפקד, בלט ליאל בגישתו יוצאת הדופן בסגל הפיקוד, ולפיה כדי לפקד על חיילים.

ליאל אהב להאזין למוזיקה, עם אור אחיו התעדכן בשירים החדשים שהושמעו בערוצי הרדיו. בעיקר אהב מוזיקת פופ, רוק ישראלי וים תיכוני.

סמל-ראשון ליאל גדעוני נפל בקרב ברפיח במבצע "צוק איתן", ביום ה' באב תשע"ד (1.8.2014), בן עשרים ואחת היה בנפלו. הוא הובא למנוחת עולמים בבית העלמין הצבאי בהר הרצל בירושלים. הותיר אחריו הורים ושלושה אחים. יומיים קודם לנפילתו, הספיק ליאל הצטלם לצד מפקדו לכתבה ששודרה באתר ynet.

התחברתי לסיפורו של ליאל ואני לוקח ממנו את ההתמדה, השקעה, ושמחת חיים.
מצאתי בסיפור דברים שהזכירו לי גם את עצמי.
עידו טיטלבאום

# data[].attributes.headline
רב טוראי צור שי 

# data[].attributes.subject
רב טוראי צור שי 

# data[].attributes.body
בן ויקי וחיים, נולד ביום י"ח בתמוז תשכ"א(1.7.1961) בתל-אביב. בן 5 שנים עבר שי עם משפחתו לגור במושב כפר הס שבשרון. הוא למד בבית-הספר היסודי "הדר השרון" בתל-מונד ובבית-הספר התיכון "בן-גוריון" בעמק חפר. בגיל רך התגלו בו כשרונות מוסיקליים וספרותיים. הוא ידע לשיר, עוד לפני שלמד לדבר. הגיטרה הייתה בת-לווייתו, ושי היטיב לפרוט עליה.

בן 17 שנים היה שי כשנסע לטיול בארצות-הברית. שם הוא התוודע לקרוביו בניו-יורק, משפחה דתית, שבהשפעתה דבק במסורת ובאמונה הדתית. בביתו, בכפר הס, גדל שי במשפחה חילונית, וכשחזר לארץ חבוש כיפה על ראשו, הביא את משפחתו לשנות את אורח חייה.

באפריל 1980 התגייס לצה"ל, שירת בחיל-השריון, ואחרי שסיים שלב א' בשירות עבר ללמוד בישיבת ההסדר בקריית שמונה. שי התמיד בלימודיו, עד שחזר להשלמת שלב ב' בחיל-השריון.

בפרוץ הקרבות של מלחמת שלום הגליל הייתה מחלקתו בחוד הכוח, שפרץ בציר המערבי, לכיוון ביירות. ביום י"ט בסיוון תשמ"ב (10.6.1982), כשהתקדם עם מחלקתו צפונית לדאמור, נתקל הטנק שלו במארב של טנקים סוריים. פגז פגע בו והרגו, יחד עם עוד שלושה אנשי צוות שהיו עמו. בן 21 שנים היה שי במותו. אחרי שנפל, הוא הועלה לדרגת רב"ט.

מפקדיו מספרים: "שי התבלט בפלוגתו ובקרב שאר חיילי הגדוד בכישוריו הרב-גוניים. הוא הטביע חותמו בקישוט מבני-הפלוגה, בציוריו. דאג להעלאת המורל בשירתו ונגינתו על הגיטרה... שי היה מקובל בקרב חבריו, דתיים וחילוניים גם יחד, ותמיד, אף ברגעים הקשים ביותר, היה החיוך על פניו".

שי הובא למנוחות בבית-הקברות בתל-מונד. הוא השאיר אחריו הורים ושלושה אחים.
מהסיפור של שי אני לוקחת את קבלת השונה, סובלנות ושמחת החיים שלו. אני מקשרת את סיפורו למצב הנוכחי הקיים במדינתו, הפילוג המשמעותי הקיים במדינה בין חילוניים לדתיים. אני מאמינה כי אנו יכולים לשנות את המצב, לקבל אחד את השני גם אם יש אנשים ששונים מאיתנו ולהיות יותר סבלניים לכל מי שמסביבנו.

"שי היה מקובל בקרב חבריו, דתיים וחילוניים גם יחד, ותמיד, אף ברגעים הקשים ביותר, היה החיוך על פניו". משפט זה נכתב על שי ואני חושבת שאנו יכולים ללמוד ממנו רבות, עלינו להגיע לשלום בתוך מדינתו ולפעול למען שלום עם המדינות הסובבות אותנו.

מאיה זנד

# data[].attributes.headline
דן רוט נולד ביום י"ח בתמוז תשמ"א (19.7.1981) בחולון.

# data[].attributes.subject
דן רוט נולד ביום י"ח בתמוז תשמ"א (19.7.1981) בחולון.

# data[].attributes.body
דן החל את לימודיו בחולון, בבית הספר היסודי אשלים. בהיותו בן ארבע-עשרה, עברה המשפחה לפרדסיה. דן החל ללמוד בקריית החינוך על-שם בן-גוריון שבמדרשת רופין בעמק חפר, וסיים את חוק לימודיו במגמת מחשוב ובקרה.

דן התאקלם היטב בפרדסיה, אהב מאוד את היישוב ורכש לו חברים רבים. הוא שמר על קשר הדוק עם חבריו מבית הספר היסודי בחולון, ואף בילה איתם ברגעיו האחרונים במסיבת יום הולדת.
ב-1.12.1999 התגייס דן לחיל האוויר. הוא שירת בבסיס חיל האוויר שבצריפין, שם עסק בתחזוקת ציוד אלקטרוני חדיש ומורכב. דן זכה לאהדה ולהערכה מחברים וממפקדים. אופיו הצנוע והעליז, היושר והאמינות, קירבו אליו חברים מכל הגוונים.
בתקופה האחרונה, התקרב דן לדת והחליט לחזור בתשובה. גם בתחום זה התגלה כעקבי וכמעמיק, כפי שמעידים עליו מוריו וחבריו. בני משפחתו זוכרים את סדר הפסח האחרון שערך דן בצורה מדוקדקת ויפה.
דן אהב את החיים והחיים אהבו אותו. הוא אהב מאוד מוזיקה, סרטים וילדים, ונהנה מאוד מכל מה שעסק בו.
דן נפל בעת מילוי תפקידו ביום ט"ז בתמוז תשס"ב (25.6.2002) לאחר שחצה את הכביש במעבר החצייה שבצומת פרדסיה, ונדרס על ידי ניידת של משטרת התנועה. הוא הובהל לבית החולים "בילינסון" שבפתח תקווה במצב אנוש. הרופאים נאבקו על חייו, אך מאמציהם עלו בתוהו ודן נפטר מפצעיו.

בן עשרים ואחת היה דן בנופלו. הוא הובא למנוחות בחלקה הצבאית שבבית העלמין בפרדסיה. הותיר הורים, אחות - שירי ואח - אורן. לאחר נפילתו הועלה לדרגת סמל-ראשון.

דן היה חבר טוב ואוהב שעזר לכולם לא משנה מהן הסיבות.
הוא היה חייכני, מצחיק, חכם ובעל עוד הרבה תכונות חיוביות.
למרות שלא נפל בקרב הוא נחשב מבחינתי וכנראה מבחינת עוד הרבה כגיבור. מאור מסיקה