# data[].attributes.body
הידעת?!  מאת: טוהר חג'בי, ליאן מימון ואלינור שלום.כיתה ו2

חתולים הם חרשים במשך תשעה ימים אחרי שהם נולדים. בנוסף, צבע העיניים שלהם הוא כחול ומשתנה חודשיים אחרי לידתם.

חתולים אינם יכולים להרגיש טעם מתוק ולכן אם נותנים להם ממתק הם מפסיקים לאכול והולכים.

האמונה שחתולים מביאים מזל רע נוגעת רק לאמריקה ואסיה. באנגליה חתולים הם מזל טוב. כאשר חתול רודף אחרי עכבר רוב הסיכויים שהעכבר יצליח לברוח רק במקרים נדירים העכבר נתפס.

ישנם מחקרים האומרים שאם חתול נופל מקומה שביעית, 30% שהוא ישרוד את הנפילה.

חתולים לא יכולים לראות מה נמצא ישירות מתחת לאפם ולכן הם לא יכולים למצוא פירורים על הריצפה..

# data[].attributes.headline
הרב אברהם יצחק הכהן קוק

# data[].attributes.subject
הרב אברהם יצחק הכהן קוק

# data[].attributes.body
כיתה ו'4 טל פורקוש,אורי פורת,אורי סעדיאן,יונתן רוזן

דמות המופת שבחרנו השנה להציג היא הרב אברהם יצחק הכהן קוק בגלל שהוא דמות החמ"ד שנבחרה של השנה.
משפחת קוק עלתה לארץ ישראל בשנת 1904 בכ"ח באייר שנת תרס"ה.
הם היו אחת המשפחות הבולטות ביהדות ליטא ששילבה למדנות, כשרון הוראה וגם במעשה היו בולטים.
השם קוק נועד לצורכי הסוואה והתחמקות מן הצבא. אותיות 'קוק' הם גם ראשי תיבות של קודש-קודשים.
תעודת זהות
תאריך לידה:7 בספטמבר 1,865
שם: הרב אברהם יצחק הכהן קוק
שם האבא :שלמה זלמן הכהן קוק
שם האמא: זלאטה פארל
שנת פטירה:1 בספטמבר 1,935
מדינות שבהם שהה הרב קוק
לטביה: עיר מולדתו.
ישראל: עלה לארץ ישראל בגיל 40.
שוויץ: מפני שרצה לחזק את התנועה ולפעול למען ישוב בניית בית לעם היהודי.
לונדון: בשנת 1915 הוזמן על ידי "מחזקי הדעת" לכהן לרב.
אנגליה: באנגליה פעל במהירות ציבורית והקים הרבה ישיבות.
פעולות מרכזיות של הרב קוק: הרב קוק הקים את ישיבת מרכז הרב ועמד בראשה. לאחר מלחמת העולם הראשונה היה הרב הראשי בישראל, תחת הרבנות הכללית שהקימו הבריטים ששלטו בארץ. בנוסף, הרב קוק לקח חלק במאמצים לשחרר את הרבי המליובאוויטש שנאסר על ידי רוסיה בשנת תרפ"ז ולאחר כמה שנים קיבל הרב קוק ברכה לשנה טובה מהרב.
ספרים מרכזיים: הרב קוק כתב ספרים חשובים שנלמדים עד היום כמו מאמרי הראי"ה, אגרות הראי"ה,
אורות התשובה, ועולת ראיה.

# data[].attributes.headline
בס"ד                                   הקב"ה רצה לסמן לנו משהו מסוים, למה הוא שלח לנו את המגיפה הזו?                        ריאיון מרתק עם מנהל בית הספר .                                     נועה מסורי ואביטל פולד -   כיתה ו1  

# data[].attributes.subject
בס"ד                                   הקב"ה רצה לסמן לנו משהו מסוים, למה הוא שלח לנו את המגיפה הזו?                        ריאיון מרתק עם מנהל בית הספר .                                     נועה מסורי ואביטל פולד -   כיתה ו1  

# data[].attributes.body
היכן אתה גר?
ישוב שנקרא מרכז שפירא.
האם יש לך ילדים/נכדים?
כן, ב''ה יש לי ארבע בנות ובן. שלושה נכדים ונכדה אחת.
כולנו נמצאים בזמן קורונה והמציאות לא פשוטה לכולנו ואנחנו בטוחות שאפילו לך יותר. נשמח לשמוע את דעתך ודבריך על העניין.
איך זה לנהל בית ספר עם כל כך הרבה תלמידים בתקופה שכזו?
לצערי הרב, אני חושב שזה אחד הדברים הכי קשים בקורונה. בפרט לא לראות את התלמידים ובכלל לא לראות את כולם ביחד. אנחנו יודעים שכיתות ה-ו למעלה מחודשיים לא בבית הספר, ורק לפני שבועיים וחצי תלמידי כיתות א-ד חזרו. הדבר הזה הכי קשה כי המסגרת למעשה לא שומרת על העקביות שלנו, על המסגרת. ובפרט לתלמידים זה קשה, במציאות רגילה כל ילד קם בבוקר הולך לבית הספר, בצהריים חוזר הביתה, מכין שיעורים, נפגש עם חברים... היום המציאות של כל הילדים שונה, כולם נמצאים בבית ועוד הפעם בבית ולפעמים יוצאים. אבל רוב היום של כל ילד שהוא בבית ללא חברים.
אתה מצליח להישאר אופטימי בתקופה הזו?
אני חושב שאחד הדברים הכי חשובים בתקופה כזו זה להיות אופטימי. אני למדתי את זה אפילו ברמה האישית. להסתכל על הדברים הטובים והחיוביים שיש ושהיו למרות הקשיים שציינתי בשאלה הקודמת. ויש דברים טובים! יש המון נקודות מסוימות שאנחנו למדנו: לחיות בצניעות, בפשטות... קחו למשל את האירועים שהיינו רגילים לחגוג, כל אירוע צריך להיות עם מאות מוזמנים... והיום רוב האירועים מתרחשים ומתקיימים במסגרת משפחתית. גם את חצי שנת האבל על אימי זכרונה לברכה קיימנו בתקופה של קורונה וגם שם למדנו שלדברים שאנחנו עושים במסגרת המשפחתית יש עוצמה גדולה, הרבה יותר גדולה. לכן אם אנחנו מסתכלים על המצב שבו קצת קשה לנו על הדברים החיוביים אין סיבה שלא נהיה אופטימיים. הקב"ה רצה לסמן לנו משהו מסוים, למה הוא שלח לנו את המגיפה הזו? מה אנחנו צריכים לתקן שקשור לנטישת בתי הכנסת ובתי המדרש? זה מאוד עצוב וקשה. אבל יכול להיות שמתוך זה הוא רומז לנו שאולי צריך לדבר פחות בבית הכנסת, אולי להסתכל פחות על הצד האישי ויותר על החברותי ואולי ההפך להסתכל יותר על הצד האישי: עבודת המידות לדוגמא. וכשמסתכלים בצורה הזו אז בעזרת ה’ שהמגיפה תסתיים, אנחנו נצא יותר חזקים ממנה.
בתקופה הזו, אתה מצליח למצוא זמן איכות עם המשפחה שלך כמו כולנו?
לצערי הרב כמעט ולא. נגעתן בנקודה רגישה. אבל צריך לקחת בחשבון שאשתי בעצמה יועצת ומורה מלמדת... ויש לי בת נוספת שלומדת במדרשה ועוד אחת שהתחילה עכשיו באוניברסיטה. אז יצא שכל אחד בשיעורי הזום, עסוק בצד שלו. ואנחנו בשביל לתת מענה נכון לכל אחד, הצטיידנו במכשירים שלכל אחד תהיה אפשרות לעשות הכל על הצד הטוב ביותר. אבל בשבת שהיא קודש הקודשים, אנחנו מנצלים את הזמן המשפחתי. גם לפני כן הקפדנו כמובן, אבל עכשיו יותר. אם היינו יושבים שעתיים סביב שולחן שבת בסעודה, אנחנו עכשיו מקפידים לשבת לפחות שלוש שעות. וזה לא הגזמה! זה ממש קל. לפניכן היינו גם יושבים המון שעות מסביב השולחן, השבת משלימה קצת את הפערים. גם כשהיינו בבידוד ובסגר הראשון השתדלנו לעשות כל מיני פעילויות משפחתיות ביחד כמו: מסטאר שף, לצאת לטיול (בחופשת פסח טיול רגלי), אנחנו גרים באזור שכולו שדות והיינו מטיילים שם, ועוד כל מיני פעילויות. עשינו מה שאפשר כדי לחזק את המשפחתיות. ועדיין, באמצע השבוע המשפחתיות קצת נפגעה.
בשנה שעברה יצאנו לסגר בפתאומיות ולא חלמנו שנגיע למצב כזה... מה המסר שלך לתלמידים ולהורים מכל העניין הזה?
אתן מזכירות לי שבשנה שעברה יצאנו לסגר, וזה באמת לא היה מתוכנן. ואזכיר לכם שהשנה רק לפני שבועיים חזרנו מסגר. המסקנות הן שכל אחד צריך לדאוג לתקן את מה שהוא צריך. זה יכול להיות מבחינה חברתית אישית, מה הקשיים שהיו לו, וגם כחברה כללית. וכמו שאמרתי כבר לראות את הצד החיובי. הסגר לימד אותנו ליהנות גם במסגרת המשפחתית הקטנה, התרגלנו לחגוג בצורה המונית וחשבנו שאם לא נזמין את כל העולם זה יהיה פחות מוצלח, ועכשיו למדנו שאפשר לעשות אירוע גם במסגרת המשפחתית וליהנות מאוד. מבחינה כלכלית למדנו  להוציא פחות ושעדיין אפשר לחיות טוב .
אנו לומדים מהסגר הזה לחיות בפשטות, בצניעות, ובעיקר להתחשב באחרים. אם אני בריא ואני חושב שאני יכול לעשות הכל, עדיין אני צריך לזכור שיש מסביבי אנשים שצריך להתחשב בהם ולדאוג לבריאות שלהם. ואם קבעו שיש סגר ואסור להתקהל אני חייב לשמור ולהקפיד על הכללים כי אני אחד מתוך חברה ואם כל אחד יחשוב בצורה כזו הסגר יסתיים הרבה יותר מהר. עיקר הבעיה היא שלא כולם מקפידים על הכללים ואז הסגר נמשך ונקווה שלא נכנס לסגר השלישי. ודבר אחרון שאני רוצה לומר לגביי הסגר, זה שממנו אנו למדים שכשהקב"ה ברא את האדם הוא ברא אותו לבד אבל מיד הוא הבין שלא טוב היות האדם לבדו והוא ברא לו אישה ומזה למדנו לפי הרמב"ם שאדם הוא יצור חברתי ואוהב את החברה וקשה לו להיות לבד. יצא מצב שההורים והסבים והסבתות ואלה שנמצאים בדרגת סיכון גבוה נפגעו מהבדידות נפשית ואני מקווה שבעניין הזה אחרי הקורונה נשלים את החסר במיוחד עם הסבים והסבתות והמבוגרים שהיו לבד בחגים ובשבתות.
יש לך משהו להגיד לכולנו באופן כללי?
יש לי הרבה דברים לומר. קודם כול שאני מתגעגע ממש לחזור לשגרה. זו תפילה שאני נושא אותה כל יום. והדבר השני הוא על הצוות. אני רוצה שתדעו שהמורים עובדים הרבה הרבה יותר קשה. כי גם לרוב המורים יש ילדים קטנים בבית והם צריכים להתמודד עם זה ועם תפקידם ללמד. ועוד דבר, שהם היו צריכים ללמוד מהר איך ללמד במציאות הזו מבחינת המדיה. כי אם ניזכר בפעם הראשונה שנכנסנו לסגר ולבידוד לא כל המורים ידעו מה זה זום והאפשרויות שיש בו, או לבנות מצגות ולהכין משימות מקוונות וכדומה. למורים היו את הכלים והם למדו הכל תוך כדי.
הדבר שהכי חיזק זה שהיו המון מכתבים מהורים שמחזקים ומעריכים את העבודה ואת ההשקעה של המורים.
והדבר האחרון זה אתם התלמידים, אני חושב שרוב התלמידים הבינו את המצב והיו שותפים מלאים  ללמידה מרחוק. כמו היוזמה שעכשיו אתם עושים. אף אחד לא חייב אתכם לערוך עיתון ואתם עושים דברים שלא במסגרת הרגילה של הלמידה. ויש המון יוזמות כאלה בבית הספר. לדוגמא אתמול באו לכאן כיתה ו 5 ועשו פעילות והכינו שלטים לכמה מורים וזה מאוד מחמם את הלב ולראות את הניסיון לסגור ולצמצם פערי תקשורת שביום הרגיל עושים אותם באופן שגרתי ובפעולות פשוטות ובימים אלו אי אפשר.

# data[].attributes.headline
פרשת תולדות 

# data[].attributes.subject
פרשת תולדות 

# data[].attributes.body
מאת: עידו רגב שקד ליאל אלון    ליאור וייס.
הריון קשה לרבקה
את רבקה נשא יצחק לאישה בגיל ארבעים. כשחולפים השנים ועדיין לא נולדו להם ילדים, מתפלל יצחק לבורא העולם ותפילתו מתקבלת: רבקה הרה. ההתרוצצויות בבטנה גורמות לה לגשת אל בית המדרש ומתבשר לה כי עומדים להיוולד לה תאומים. עוד הוא מגלה לה, כי מתאומים אלו יצאו שתי אומות שייאבקו זה בזה.

עשו מוכר את הבכורה
הנבואה מתגשמת ובבוא היום נולדים להם התאומים. הראשון, אדום ושעיר, מקבל את השם עשו; אחיו יצא כשהוא אוחז בעקב הראשון, ולפיכך קיבל את השם יעקב. כשגדלו, עשו הפך להיות צייד ויעקב בילה את ימיו בלימוד תורה. באחת הפעמים שב עשו מן השדה עייף ולאפו מגיע ריח תבשיל העדשים שמבשל יעקב. עשו הרעב מבקש מאחיו לאכול את התבשיל, ויעקב מסכים בתנאי שימכור לו את בכורתו. עשו מסכים, אוכל ושותה ומלגלג בעסקה שעשה זה עתה..

הירידה לגרר והברית עם אבימלך
שוב שורר רעב בארץ. האלוקים מתגלה אל יצחק ואומר לו שלא ירד מצרימה, ויצחק מתיישב בגרר. הוא צועד בדרכי אביו ומציג את רבקה כאחותו; המלך המקומי, אבימלך, מגלה כי יצחק ורבקה הם למעשה בני זוג; יצחק מסביר כי הוא עשה זאת מחשש שיפגעו בו, ואבימלך מורה לאנשי המקום שלא לגעת בבני הזוג.
לאחר שיצחק מתעשר, מקנאים בו אבימלך ואנשיו ומורים לו לעזוב את המקום. יצחק עובר אל נחל גרר, שם הוא חופר שתי בארות ("עשק" ו"שטנה") הנגזלות על-ידי רועי המקום. הבאר השלישית נשארת ברשותו, והוא קורא לה "רחובות". משם, הוא עובר לבאר שבע, בה מתגלה אליו האלוקים ומבטיח לו כי יהיה עמו.

אבימלך מבקש לכרות ברית של שלום עם יצחק. הוא יוצא בראשות משלחת אל מקום מגורי יצחק, והם אכן כורתים ברית.
בגיל ארבעים נושא עשו שתי נשים, המסבות עגמת נפש ליצחק ולרבקה.
הברכות
לפני מותו, מבקש יצחק המזדקן לברך את בנו בכורו עשו. הוא לא מודע למעשיו הרעים, וכן לעובדה שעשו כבר מכר את בכורתו ליעקב; "צא השדה וצודה לי ציד... בעבור תברכך נפשי בטרם אמות" הוא מורה לבנו.
רבקה, שידעה על מעללי עשו, מחליטה כי הברכות מגיעות ליעקב. היא מלבישה אותו בבגדי עשו, וכן בעורות גדיי עיזים כדי לטשטש את ההבדל בין יעקב החלק לעשו השעיר. כשהוא נכנס אל אביו, מתפלא יצחק: הקול קול יעקב, הוא אומר, אך הידיים ידי עשו! יעקב מגיש לאביו יין ומטעמים שהכינה רבקה.

# data[].attributes.headline
ב"ה                                                           פתח דבר                                                                             

# data[].attributes.subject
ב"ה                                                           פתח דבר                                                                             

# data[].attributes.body
"סביבה חיובית משפיעה"
אנו שמחים ונרגשים בהגשת העלון השכבתי הראשון בסדרה.         השנה תפסה הקורונה מקום חשוב בחיינו הן בהגבלותיה והן בריחוק הפיזי שנוצר בעקבותיה.                   בפרשת השבע כתוב:              "ויתרוצצו הבנים בקרבה", מסופר שעשיו רצה לצאת לבית עבודה זרה ויעקב חפץ לצאת לבית מדרש,  וידוע שלעובר במעי אמו מגיע מלאך משמים ומלמדו תורה אם כן תמוה מדוע רצה יעקב לצאת? האם יש יותר טוב מלמוד תורה עם מלאך משמים? אלה אנו צריכים לדעת שאם נמצא לידנו או בסביבתינו ,מישהו לא חיובי אפילו הלימוד עם מלאך מסוכן ולא רצוי.. בעזרת ה'(לפי החדשות האחרונות) ביום שלישי הקרוב נחזור לכיתה ללימודים עם מגבלות,בכל כיתה יש את הכלים והחברים החיובים הגורמים לנו רצון לצאת ולשוב לכיתה ולהתקדם בלימודים, כמו יעקב שחשק לצאת לבית המדרש שבו הסביבה חיובית.                  בברכת בשורות טובות                והמון הצלחה .                    מתגעגעים ומצפים לשובכם .
צוות המורים שכבת ו'.

# data[].attributes.headline
בדיחות מאת יהלי דקלו וטליה ישועה כיתה ו'2

# data[].attributes.subject
בדיחות מאת יהלי דקלו וטליה ישועה כיתה ו'2

# data[].attributes.body
1.    דניאל: אני חשוב כל כך, ממש ראוי למלוכה!

אריאל: מדוע את חושב כך?

דניאל: אפילו רופא השיניים שלי אמר שאני צריך כתר...

2.    מטופל: דוקטור אני מפחד, זה הניתוח הראשון שלי.

דוקטור: אל תדאג זה גם הניתוח הראשון שלי....

# data[].attributes.headline
זכרו תמיד להנות! אבל לא על חשבון אדם אחר...             המורה: מאיר חג'בי .

# data[].attributes.subject
זכרו תמיד להנות! אבל לא על חשבון אדם אחר...             המורה: מאיר חג'בי .

# data[].attributes.body
בימים אלו אני עורך שיפוץ בביתי - וכמו שאנחנו יודעים , שיפוץ בבנין אינו דומה לשיפוץ בבית פרטי .

כאשר אתה משפץ בבניין מגורים אתה צריך להתחשב בדיירים שגרים איתך ביחד.

הקבלן המליץ לי לשים את המזגנים במקום מסויים כך שאוכל להרוויח עוד מקום בבית.

הסכמתי לעצתו הודעתי לשכן ממול ואמרתי לו שאני מקווה שזה לא יפריע לו , ואם יפריע לו שיגיד לי.

האיש מזגנים הגיע את התקין את המזגן סיים את עבודתו. התקשרתי לשכן לשאול אם זה מפריע לו, הוא התנצל מאוד ואמר שזה מפריע לו שבלילה הוא מאוד רגיש להרגיש והוא שומע את המזגן.

אמרתי לו: אין שום בעיה אני מיד מטפל בזה .

התקשרתי לאיש המזגנים וביקשתי שיבוא שוב להעביר את המזגן מקום, אפילו שאצטרך לשלם תשלום נוסף אני צריך תמיד לזכור: לא יכול להיות שבזמן שאני אהנה מישהו אחר יסבול! כך גם בחברה , בבית , בבית הספר , ובכל מקום , תמיד יש לשים לב שכאשר אני נהנה, לא יהיה מישהו אחר שיסבול מזה!

# data[].attributes.headline
סיפור קצר לעלון  -                 מאת אוריין דקל  (ו'5)            לפני הרבה שנים,היה כפר שקרוא לו אסילו בכפר אסילו היה צדיק שקראו לו שמעון.  שמעון רצה ללמוד תורה כל כך אבל לא יכל כי היה צריך לפרנס את משפחתו הענייה, אבל לילה אחד הוא נשבר ובכה והתחננן לה' שייתן לו כסף כדי שיוכל ללמוד תורה בשבת.ה" החליט לשים אותו במבחן ואם יעבור את המבחן ייתן לו הרבה כסף.ה" אמר לאליהו הנביא שיתחפש לעני וילך לביתו של שמעון. אליהו הנביא הלך לביתו של שמעון, ובדיוק כשכולם התחילו את הארוחה שמעון שמע דפיקה על הדלת. עמד שם "עני" והתחננן לשמעון שיכניס אותו שמעון. בלי לחשוב פעמיים הכניס אותו פנימה לארוחה הוא נתן לא חדר ומיטה שיישן עליה והתייחס אליו הכי טוב שיש. במוצאי שבת, ה"עני" הלך אבל לפני שהעני הלך הוא אמר לשמעון "הבקשות שלך התגשמו- תסתכל מתחת לכרית שלי "שמעון לא הבין והלך לבדוק מה יש מתחת, והוא ראה ...יהלום שעולה 100000 שקל. שמעון כל כך שמח והוא תרם חצי מהכסף שלו לעניים כדי שגם יוכלו ללמוד תורה.   

# data[].attributes.subject
סיפור קצר לעלון  -                 מאת אוריין דקל  (ו'5)            לפני הרבה שנים,היה כפר שקרוא לו אסילו בכפר אסילו היה צדיק שקראו לו שמעון.  שמעון רצה ללמוד תורה כל כך אבל לא יכל כי היה צריך לפרנס את משפחתו הענייה, אבל לילה אחד הוא נשבר ובכה והתחננן לה' שייתן לו כסף כדי שיוכל ללמוד תורה בשבת.ה" החליט לשים אותו במבחן ואם יעבור את המבחן ייתן לו הרבה כסף.ה" אמר לאליהו הנביא שיתחפש לעני וילך לביתו של שמעון. אליהו הנביא הלך לביתו של שמעון, ובדיוק כשכולם התחילו את הארוחה שמעון שמע דפיקה על הדלת. עמד שם "עני" והתחננן לשמעון שיכניס אותו שמעון. בלי לחשוב פעמיים הכניס אותו פנימה לארוחה הוא נתן לא חדר ומיטה שיישן עליה והתייחס אליו הכי טוב שיש. במוצאי שבת, ה"עני" הלך אבל לפני שהעני הלך הוא אמר לשמעון "הבקשות שלך התגשמו- תסתכל מתחת לכרית שלי "שמעון לא הבין והלך לבדוק מה יש מתחת, והוא ראה ...יהלום שעולה 100000 שקל. שמעון כל כך שמח והוא תרם חצי מהכסף שלו לעניים כדי שגם יוכלו ללמוד תורה.   

# data[].attributes.headline
כאבי גדילה... סימן לעלייה! המורה: שחר 

# data[].attributes.subject
כאבי גדילה... סימן לעלייה! המורה: שחר 

# data[].attributes.body
את המסר שאני כותבת לכם עכשיו אני לומדת מהבת, שלי תפארת.
מי מכם שיש לו אחים קטנים, אולי יודע שהרבה פעמים זה לא כל כך פשוט לשן לצמוח- התינוק בוכה, כואב לו. החניכיים נפוחות, קצת חום- ואז, סוף סוף בוקעת לה שן קטנה ולבנה.
לאחרונה תפארת עברה את התהליך הלא כל כך נעים הזה, אבל בסופו יכולנו לראות שן.
למען האמת, ככה זה כל תהליכי הגדילה שלנו. לא כל כך קלים.
אני רוצה להבליג על מילה לא נעימה שאמר לי חבר- וזה כואב לי בלב! ובכל זאת, אני מתאפק.
ככה אני הופך להיות טוב יותר, ככה אני גודל.
קשה לי בלימודים- אני לא תמיד מבין! אבל אני לא מוותר. וככה אני אחראי ובוגר יותר. כן, ילדים, אנחנו רוצים לגדול, וכשגדלים- יש גם "כאבי גדילה".

כמו משל האופניים- אם זה קשה, סימן שאתה בעלייה! 🚲

מאחלת שנזכה לא לוותר לעצמנו, ונגדל למרות הקשיים!

באהבה ובהערכה, המורה שחר

# data[].attributes.headline
קורונה בפיתה- סיפור בהמשכים 

# data[].attributes.subject
קורונה בפיתה- סיפור בהמשכים 

# data[].attributes.body
מאת :המורה שחר שפירא.
חלק א
שלום חברים!  שמי בניה ואני לומד בכתה ו'. אני לא יודע מה איתכם, אבל הקורונה פשוט מוציאה אותי מדעתי!
אני מודה שבהתחלה די התלהבתי מהעניין של לימודים מהבית. תיקחו לדוגמה יום חורפי וגשום כמו היום-מי בכלל רוצה להוציא את האף החוצה? בימי לימודים רגילים, כל מה שאני חולם עליו זה רק להמשיך ולהתכרבל מתחת לפוך בבית.
הדבר שאולי הכי התלהבתי ממנו היה, שלכבוד יום ההולדת של דנה ושלי, ההורים הפתיעו אותנו במחשב חדש- כדי שנוכל להתחבר לזומים, בלי לקחת להם כל הזמן את הפלאפון.
או למשל העניין הזה שאמא התחילה לעשות משלוחים, זה אדיר!  אתה יושב לך בבית, לוחץ על פריטים מתוך תמונות שאתה רוצה להזמין, ומקבל אותם עם שליח תוך כמה ימים.
אם כבר הזכרתי את אמא שלי, היא באמת מקפידה על כל הכללים ומאוד דואגת שאני או האחות התאומה שלי, דנה, לא נידבק. במיוחד היא מפחדת על סבא וסבתא שלנו, שנמצאים בקבוצת סיכון, ומרשה לנו להתראות איתם רק בזום, ולעתים רחוקות- במרפסת, כשאנחנו יושבים מאוד רחוק- עם מסיכות שמסתירות את כל הפרצוף כמעט. וככה אני לא רואה את הפנים המחייכות של סבא ושל סבתא שלי שאני כל כך אוהב.
וזה מביא אותי לכתוב על עוד כמה דברים שאני כבר בקושי יכול לסבול-
החברים שלי, שאני לא יכול להיפגש איתם פנים-אל פנים. וזה כל כך חסר!
העובדה שאני כל היום כמעט נמצא בבית, לבד- חוץ מדנה, כמובן, שגם היא בלימודים.
המסכה שצריך לזכור להביא לכל מקום- שתמיד גדולה עליי ונופלת, ואמא מיד דואגת להקטין כדי שתכסה לי גם את האף כמו שצריך.
והדאגה הזו... הדאגה זה הדבר אולי הכי נורא. אני דואג שחס וחלילה סבא וסבתא יידבקו. אני דואג שאשכח להביא הצהרת בריאות אם ייגמר הסגר, ובכלל אני דואג שיהיה סגר נוסף וששוב ניתקע בבית. כשאני הולך ברחוב ומישהו קצת משתעל, מתעטש- או אפילו סתם מפהק- אני מייד מרגיש את היד של אמא אוחזת בי חזק- כאילו שפיהוק הוא תסמין לקורונה.
שלא תבינו לא נכון- אני לא ילד שאוהב להתלונן.
יש ילדים בכתה שלי, שאף פעם לא מרוצים- קונים להם קלמר בצבע מסוים, ובמקום להגיד תודה הם מתבכיינים שבכלל רצו צבע אחר. חוגגים להם יום הולדת, והם מצטערים שהביאו להם דווקא את המתנות שקיבלו. אם הולכים לטיול- במקום להנות ולשמוח הם מקטרים שחם, וכשמשחקים משחק והם מפסדים- זה אף פעם לא כי הם הפסידו, פשוט היה איזה משהו שבגללו הם לא ניצחו כמו תמיד.
אני לא ילד כזה. אני מבין שלא את הכל מקבלים בחיים, ושיש תקופות נחמדות יותר ונחמדות פחות.
אבל בשיא הרצינות, הקורונה הזאת לא נחמדה בכלל!!!
דנה אחותי לקחה את הסיפור הזה אפילו יותר קשה ממני. אתם מבינים, היא אמורה לחגוג בת מצווה בקרוב, ולאט לאט תופסת שכנראה זו לא תהיה בדיוק בת המצווה שתיכננה. אני לא מגזים, אבל כבר שנה היא מדברת על הבת מצווה הזאת בלי סוף!  היא הספיקה להסביר לאמא איזה קישוטים היא רוצה (בצבע וורוד), בחרה מפיות (בצבע וורוד), וכמעט קנתה שמלה (בצבע... טוב, אתם מנחשים). ועכשיו אנחנו בכלל לא יודעים אם נוכל להזמין מישהו לחגיגה, או שנסתפק באירוע "צנוע", כמו שאבא אומר.
אני נמצא בבית שעות על גבי שעות. אני קצת מתבייש להגיד, שאני מתגעגע לבית הספר!  מכירים את השלב הזה, קצת לפני סוף החופש הגדול, שכבר קצת רוצים לחזור לשגרה? זאת בדיוק ההרגשה שלי, יותר מדי זמן... אפילו ליודה השומר אני מתגעגע, כן,  לבוא בבוקר ולשמוע את ה"בוקר טוב למר יהלומי" מתוך הבוטקה הכתום שלו, גם לזה!

לפני שבוע וחצי, יואב ואני החלטנו לעשות מעשה. מה, אתם לא מכירים את יואב? איך לא הזכרתי אותו עד עכשיו?!.. יואב הוא החבר הכי טוב שלי, אנחנו חברים כבר 10 שנים! כן, כן, לא טעיתי. מגיל שנה אנחנו ביחד באותן המסגרות. יש לנו אפילו תמונה עם טיטול ומוצץ, משחקים בקוביות. לפני הקורונה, היינו מבלים ביחד שעות על גבי שעות- נפגשים אחרי הלימודים בבית שלו או שלי, עושים יחד שיעורים, מפטפטים, ונהנים. המורות דווקא די מרוצות מהסידור הזה, אני חושב שאולי זה בגלל שבלי העזרה של יואב בחשבון- לא הייתי מצליח לפתור תרגילים, ובלי שהייתי מסביר לו מה המורה לאנגלית רוצה- הוא לא היה מבין מילה וחצי מילה. יכול להיות שהיינו נפגשים מדי פעם, אם אמא שלי לא היתה כל כך דואגת. אבל היא לא מסכימה לי בשום אופן להתראות עם חברים, ובטח שלא עם יואב- כי תמיד אנחנו גם משתוללים (מילה יפה להגיד שאנחנו הולכים מכות), וברור שאין בינינו מרחק של 2 מטרים...
לפני שבוע יואב צלצל אליי, כמו בכל יום בשעה 15:00. זו  השעה הקבועה שאנחנו מדברים. כבר הרבה זמן שאנחנו אומרים שהמצב לא יכול להימשך כך, ושעלינו לחשוב על פ...תרון.
פתרון לכך שהאנשים המבוגרים שכל כך יקרים לנו- נמצאים לבדם בבית, עצובים ומתגעגעים.
פתרון לכך שהכתה שלנו כבר בקושי עושה דברים חברתיים, וכל אחד פוגש את השני רק בתוך ריבוע מוזר בזום.
פתרון לכך שהילדים שכל כך נהנינו לשחק איתם, בהפסקות ואחר הצהריים- כבר כמעט שכחו איך לשחק, חוץ ממה שקשור למסך מחשב, פלאפון, פליימוביל וכל דבר וירטואלי אחר.
מובן שהפתרון הכי פשוט, הוא למצוא תרופה לקורונה. רק חבל שאנחנו, איך לומר, לא בדיוק מתאימים למשימה. האמת היא, שאני חושד בדנה שהיא מנסה למצוא תרופה, כי כל כמה זמן נעלמים דברים בבית- משחת שיניים, תירוש, נענע מהחצר... ותמיד אחרי שזה קורה, דנה מסתגרת בחדר שלה לכמה זמן, ואני חושב שהיא מנסה לערבב מרקחות ושיקויים שונים. אני מקווה שהיא לא תנסה אותם על מוקה הכלבה שלה, שכבר הקיאה כמה פעמים אחרי שדנה ניסתה עליה את "התרופה החדשה שהולכת להציל את העולם". אבא גאה בה ובטוח שהיא תהיה מדענית נפלאה, ומזכיר לנו ש"מי שלא מנסה, לא טועה"....
בכל אופן, לרקוח תרופות זה פחות התחום של יואב ושלי. אבל אחרי הרבה התלבטויות, מחשבות, דיבורים- הגענו לרעיון המדהים הזה, שאנחנו מאמינים שיהפוך את הקערה על פיה. מבצע שיכניס קצת מצב רוח טוב לאווירה הדיכאונית שאנחנו נמצאים בה, ושיגרום לזקנים, וגם לילדים, ובעצם לכולם- לחייך קצת יותר.
למבצע הזה קוראים "קורונה בפיתה", ועליו אספר לכם בהמשך!

# data[].attributes.body
פעם פרסי עלה לאוטובוס. שאל את הנהג "על פרחים צריך לשלם?"
ענה לו הנהג "לא"

קרא הפרסי: "ורד, שושנה, כלנית בואו תעלו.."

# data[].attributes.headline
זהה את התלמיד..?

# data[].attributes.subject
זהה את התלמיד..?

# data[].attributes.headline
זהה את התלמיד?

# data[].attributes.subject
זהה את התלמיד?

# data[].attributes.headline
לבחור בטוב!                         מאת: המורה מוריה גדסי. 

# data[].attributes.subject
לבחור בטוב!                         מאת: המורה מוריה גדסי. 

# data[].attributes.body
בפרשת תולדות מסופר על רבקה שהיו בבטנה שני בנים. אחד צדיק ואחד רשע.
יעקב המסמל את הטוב ועשיו המסמל את הפך הטוב.
נאמר שהם "התרוצצו" בבטנה. היתה מלחמה בין הטוב לרע.
כך גם בתוך כל אחד מאיתנו יש שני יצרים. יצר טוב ויצא רע והמתנה הנפלאה שנתן לנו הקב"ה היא היכולת לבחור. ובירך אותנו הקב"ה ונתן לנו כוח "ובחרת בחיים". לבחור בטוב!!
מאחלת לכולנו שתמיד נשכיל ונצליח לעשות בחירות טובות ונכונות!
אוהבת אתכם ומחכה לראותכם!!

# data[].attributes.headline
מתכון לעוגת שוקולד

# data[].attributes.subject
מתכון לעוגת שוקולד

# data[].attributes.body
מאת: יהלי דקלו וטליה ישועה.    כיתה ו2.
מצרכים:
חצי כוס קמח
חצי כוס סוכר
חצי כוס שוקולית
חצי כוס שמן
חצי שקית אבקת אפיה
חצי כוס קצפת צמחית
2 ביצים

מצרכים לשוקולד המומס:
חפיסת שוקולד
3 כפיות קצפת צמחית

*המתכון מתאים לאינגליש קייק אחת

אופן ההכנה:
מקציפים את החלבונים
מוסיפים סוכר

מוסיפים לפי הסדר הבא:
חלמונים, אבקת אפיה, קמח, שוקולית, קצפת צמחית, שמן.

כשמתקבלת בלילה אחידה שופכים בזהירות לתבנית.

מכניסים לתנור שחומם מראש ל200 מעלות

כשהעוגה מוכנה ממיסים את השוקולד ומוסיפים לו בהדרגה את הקצפת הצמחית עד להמסה ואיחוד.

שופכים על העוגה.
לבריאות!

# data[].attributes.headline
זהה את התלמיד?

# data[].attributes.subject
זהה את התלמיד?

# data[].attributes.headline
זהה את התלמיד?

# data[].attributes.subject
זהה את התלמיד?

# data[].attributes.headline
דונו לכף זכות! כולנו בני אדם... מאת : המורה אוריין מלכה.      

# data[].attributes.subject
דונו לכף זכות! כולנו בני אדם... מאת : המורה אוריין מלכה.      

# data[].attributes.body
בשבוע שעבר נפתחו החנויות סוף סוף! כל כך שמחתי כי הייתי צריכה לקנות פריטי חורף לילדיי שגדלו וגבהו. את הקנייה המרוכזת תיכננתי ללכת לקנות יחד עם חברה טובה, שגם לה יש ילדים בגילאים דומים לשל ילדיי.
קבענו שעת יציאה (מרגשת ומשמחת אפשר לומר... כי מי לא חיכה שהחנויות יפתחו כבר?).
במועד שקבענו חיכיתי במקום בו היינו אמורות להיפגש, וחברתי לא מופיעה. ולא רק שהיא נראית באופק היאגם  לא עונה לטלפון. 'בטח תיכף תחזור אלי..' חשבתי לעצמי. אך זה לא קרה. ניסיתי להתקשר עוד פעמיים ושלוש ואין מענה... ברגע הזה היו לי שתי אפשרויות: 1. לכעוס 2. לנסות לדון לכף זכות.
חיכיתי כבר בקוצר רוח... אבל כשנשמתי לרגע נשימה ארוכה, החלטתי לדון את חברתי לכף זכות.
חשבתי לעצמי: אולי קרה לה משהו עם אחד הילדים? אולי היא נרדמה שלא במתכוון? ועוד מחשבות דומות שהרחיקו אותי מהכעס/התיסכול..
לאחר כחצי שעה (!!!) ארוכה ודי מתסכלת קיבלתי שיחה ממספר לא מוכר. חברתי היתה על הקו מתנצלת... הפלאפון נפל לה לתוך מים ולא היה לה איך לתקשר איתי ועם הבייביסיטר שלה...
הבחירה לדון לכף זכות היא לא פשוטה. אך בכוחה למנוע הרבה כעס ואי נעימות מיותרים!
דונו תמיד את הסובבים אתכם לטובה. בסה''כ כולנו בני אנוש ולכולנו יכולות לקרות תקריות.
באהבה רבה
המורה אוריין

# data[].attributes.headline
זהה את התלמיד..?

# data[].attributes.subject
זהה את התלמיד..?

# data[].attributes.headline
זהה את התלמיד?

# data[].attributes.subject
זהה את התלמיד?

# data[].attributes.headline
זהה את התלמיד..?

# data[].attributes.subject
זהה את התלמיד..?