# data[].attributes.attachment_link.title
DECEBAL - Povestiri istorice ( 2 ) După Dumitru Almaș.  Realizator Paul.Enache .

# data[].attributes.attachment_link.title
BUREBISTA . Povestiri istorice ( 1 ) După Dumitru Almaș . Realizator Paul Enache .

# data[].attributes.body
Fiecare se prezintă
Prezentăm tema: Despre ce o să discutăm azi
strămoșii noștrii = dacii și romanii

# data[].attributes.body
Cine sunt?
Ce au făcut?
Ce au realizat?

# data[].attributes.body
Decebal și Șuier, steagul dacic

# data[].attributes.attachment_link.title
Legenda lupului Dacic! Povestea lui șuier!

# data[].attributes.body
Dacii, aşa 🤬 arată specialiştii, dar şi istoricii antici, erau ramura nordică a triburilor trace şi locuiau într - un areal întins care cuprindea teritoriul de astăzi al României şi se întindea către est până la Nistru, către vest până aproape de Cehia de astăzi, iar în nord până la Carpaţii Păduroşi.
Dacia era în antichitate țară locuită de geto-daci, care erau împărțiți într-un număr mai mare de state.

# data[].attributes.body
Îmbrăcămintea lor era asemănătoare cu cea a țăranilor români din zilele noastre.
Erau bărboși, cu plete mari, purtau pantaloni lungi îndoiți la glezne, tunică scurtă cu mâneci, fiind acoperiți pe cap cu o căciulă ( tarabostes ) conică iar în picioare aveau opinci.
Femeile îmbrăcau o cămașa plisată la gât și pe piept, cu mâneci scurte, conservată astăzi sub numele de ie.

# data[].attributes.headline
„Văd la ei mai multă sălbăticie decât la lupi“ 

# data[].attributes.subject
„Văd la ei mai multă sălbăticie decât la lupi“ 

# data[].attributes.body
Despre daci se știe doar ce au scris greci și romani sau ce sa putut descoperi în siturile arheologice. Având în vedere că sunt dacii practicau în special incinerația, putem afla despre modul 🤬 arătau sau ce însușiri morale aveau strămoșii noștri mai ales de la scriitorii, istorici și geografii antici. Informații transmise de aceștia sunt deosebit de valoroase în schițarea unui portret cât mai realist la aceste triburi.
Autorii antici oferă o imagine diferită față de cea încetățenită în mentalitate colectivă mai ales de istoriografia propagandistă. Grecii și romanii care i-au cunoscut și văzut îi caracterizează ca fiind războinici, sălbatici și foarte inteligenți.
Herodot spunea că dacii erau neamul ”cel mai multe din lume, după cel al inzilor”.
”Oameni robuști cu păr blond-roșcat. Au glas aspru, chip sălbatic ”

Ovidius , poet latin, a văzut un popor de bărbați aspri, care purtau plete și bărbi. ”Au glas aspru, chip sălbatic și sunt cea mai adevărată întruchipare a lui Marte. Părul și barba lor n-au fost tunse niciodată ”. ”Se apără împotriva frigului năpraznic cu piei de animale și cu pantaloni largi, / Iar fețe lor aspre sunt acoperite cu păr lung”.

Războinici sălbatici și de temut
Ceea ce reiese din textele antice este că dacii erau triburi războinice. Dădeau dovadă de un curaj deosebit. Herodot spunea că erau ”cei mai viteji și cei mai drepți din neamul tracilor”.
. ”În războiaiele cu parții, când ostașii noștrii erau atacați de arcașii parți cu celebrele lor arcuri cu săgeți, acestea erau nimic pe lângă săbiile curbate ale dacilor, care au provocat pagube foarte mari trupelor noastre”, nota împăratul roman Traian.
De altfel, la daci, istorici, geografii sau literații antici prezintă o adevărată cultură a războiului. Neamuri gata oricând să se încarce și să intre în luptă. ”Ori de câte ori priveam la ținutul geților, nu-i vedem pe aceștia decât luptând”, scria Dion Chrysostomos. Același autor descrie așezările dacice ca adevărat tabere de luptă, în care se află numărul arme și oameni bine antrenați care să le și poarte. ”Am ajuns la niște oameni întreprinzători. Acolo la ei s-ar putea să vadă peste tot săbi, platoșe, lănci, toate locurile fiind pline de cai, arme și oameni înarmați ”.
Mai mult decât atât, autorii antici îi arată ca pe niște războinici cărora nu le era frică de moarte și datorită credinței lor în nemurire.

# data[].attributes.body
Dacii practicau intens agricultura, mineritul şi prelucrarea metalelor, a lemnului, piaetrei şi sării.
Un meșteșug în care strămoșii noştrii s-au dovedit foarte pricepuți, fiind moștenitorii unor tradiții milenare confirmate pe teritoriul României de astăzi, cu rădăcini în culturile primordiale ale Europei, precum Cucuteni, Gumelnița sau Hamangia, este cel al olăritului. În perioada cuprinsă între secolul I î.Hr. și secolul I d.Hr., acest meșteșug ajunge la o dezvoltare deosebită, iar obiectele specifice ceramicii geto-dacice, precum ceașca, vasul-borcan, cana cu toartă și fructiera au deja forme conturate definitiv.

Cercetările arheologilor au relevat că în mai toate așezările importante se producea ceramică de caracter comun.

De altfel, putem vorbi de existența a două tipuri de ceramică , cea comună și cea fină .

Obiectele aparțin primelor categorii erau lucrate manual, având ca degresant nisipul sau cioburile pisate, iar arderea lor nu era omogenă pe toată suprafața. În cazul obiectelor ceramice fine , lutul era ales cu grijă și spălat eficient, astfel încât să fie înlăturate toate firele de nisip. Din paste obținută era modelat vasul, după care era scufundat într-o baie de argilă subțiată pentru a obține o pojghiță subțire ce acoperă vasul micșorându-i permeabilitatea, după 🤬 arată Rodica Tanțău. După uscare, vasul primea luciu cu ajutorul lustruitoarelor, proces urmat de arderea propriu-zis la temperaturi care puteau ajunge la 500 de grade. Colorarea vaselor era realizată prin ardere oxidantă ( obținea culoarea roșie, cărămizie) sau reductive ( se obțineau vasele colorate în negru sau cenușiu ) .

Din punct de vedere al caracterului funcțional al vaselor ceramice realizate de geto-daci, putem încadra obiectele în vase pentru păstrarea proviziilor ( chiupul, pithos-ul, krater-ul și amfora ), pentru pregătirea hranei ( borcanul ), destinate consumului acesteia ( fructiera) , castronul, strachina ), folosite pentru consumul lichidelor ( bolul, ulciorul, cana, vasul cu tub, krantharos-ul ), obiecte pentru acoperit vasele ( capace ), folosite pentru ilumint ( sfeșnicul și ceașca-opaiț ),pentru strecurat sau uz în metalurgie ( creuzetul ).

De asemenea, ceramica geto-dacilor conține și o serie de obiecte miniaturale, care reproduce forma unora mai mari, folosind cu scop ritualic sau în jocurile copiilor.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Muzeul Judeţean de Istorie şi Artă Zalău

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
[RO] Lutul, piatra, lemnul și osul au fost materialele care au stat la baza dezvoltării civilizațiilor umane. Cel dintâi a fost, nu doar material de construcție, ci și materia primă care, modelată și arsă la temperaturi de până la 1000 de grade, căpăta rezistență în timp. Din lut au fost confecționate ustensile și în primul rând recipiente pentru preparat și servit hrana. În perioada dacică clasică preromană (sfârșitul sec. II î.Hr. - începutul sec. II d. Hr), olăritul era o activitate specializată, realizată de meșteri care dețineau cunoștințe temeinice privind modelarea lutului și controlul temperaturilor de ardere a vaselor realizate de ei. Modelarea argilei, pentru obținerea acestor vase, se făcea și la roata olarului, într-o proporție mai mică la început (15%), crescând pe parcursul sec. I d.Hr. la 25-30%. Eleganța și diversitatea formelor, realizate cu ajutorul roții olarului, erau de necontestat. Tehnicile de ardere în cuptoare performante, cât și modelarea lutului la roată, au fost înfluențate major de către olarii celți, în spațiul intracarpatic, după o dominare a acestuia în intervalul sec. III - II î.Hr. În actualul județ Sălaj nu au fost descoperite cuptoare dacice de olărit, dar ingredientele din vasele descoperite, sugerează faptul că sunt produse locale. Cercetările arheologice de anvergură, desfășurate la Porolissum / Măgura Moigradului, Marca / , Șimleu Silvaniei / Cetate / Observator și Uliul cel Mic,au adus în muzee o gamă extrem de variată de vase dacice confecționate cu mâna sau la roata olarului. Cele din prima categorie erau preponderent arse oxidant, căpătând culoarea cărămizie. Recipientele modelate la roată au în general culoarea cenușie, fiind arse în cuptoare specializate, la mari temperaturi și cu un tiraj redus al instalației de coacere. Vasele modelate 3D provin de la Marca, și majoritar, de pe Măgura Moigradului și sunt frecvent întâlnite în așezările și fortificațiile dacice. Funcționaliatea acestora este dată de forma și ingredientele adăugate în lutul din care au fost confecționate.Modelările pot fi văzute și în VR (Virtual Reality) - pentru aceasta aveți nevoie de ochelari VR - 3D; dați click pe simbolul VR și imersați în lumea artefactelor.

Dacica 3D - Vase dacice din județul Sălaj by Institutul Național al Patrimoniului on Sketchfab

[EN] Clay, stone, wood, and bone were the materials at the foundation of the development of human civilisations. The first of these was not only a construction material but also a raw material, which was shaped and burnt at temperatures up to 1000 degrees, gaining strength over time. Clay was used in making utensils and first and foremost containers for the preparation and the serving of dishes. During the classic pre-Roman Dacian period (end of 2nd century BC - 2nd century AD), pottery was a specialised activity, carried out by craftsmen who had a thorough knowledge of the shaping of clay and the temperature control for the burning of the vessels made by them. The shaping of the clay for obtaining the vessels was also done at the potter's wheel. The wheel was used in a smaller proportion at the beginning (15%) but increasingly during the 1st century AD to 25-30%. The elegance and the diversity obtained with the help of the potter's wheel were undeniable. Both burning techniques in high-performing furnaces and clay-shaping techniques using the wheel were hugely influenced by Celtic potters, after their domination within the intra-Carpathian space during the 1st and 2nd century BC. No Dacian pottery kilns were discovered in the current Sălaj county, but the ingredients in the discovered vessels suggest that they are local products. Extensive archaeological research carried out at Porolissum / Măgura Moigradului, Marca / Fortress, Șimleu Silvaniei / Fortress / Observatory and Uliul cel Mic, brought to museums an extremely varied range of Dacian hand- and wheel-shaped vessels. The former were predominantly burnt through oxidation firing, acquiring a reddish colour. Wheel-shaped vessels are generally grey in colour being burnt in specialised ovens, at high temperatures with a low circulation of the baking installation. The 3D models of the vessels come from Marca and, mostly, from Măgura Moigradului. They are frequently found in Dacian settlements and fortifications. Their shape and the ingredients added to the clay used in their shaping give the functionality of these vessels.

# data[].attributes.attachment_link.title
Dacica 3D - Vase dacice din județul Sălaj - Muzeul Judeţean de Istorie şi Artă Zalău

# data[].attributes.attachment_link.description
Dacica 3D - Vase dacice din județul Sălaj [RO] Lutul, piatra, lemnul și osul au fost materialele care au stat la baza dezvoltării civilizațiilor umane. Cel dintâi a fost, nu doar material de construcție, ci și materia primă care, modelată și arsă la temperaturi de până la 1000 de grade, căpăta rezistență în timp.

# data[].attributes.body
Olăritul era o activitate specializată, realizată de meșteri care dețineau cunoștințe temeinice privind modelarea lutului și controlul temperaturilor de ardere a vaselor realizate de ei.

# data[].attributes.body
Avem nevoie:
de argilă (o cană făină, 1/2 cană sare, 2 linguri de ulei și apă cât cuprinde pentru a forma o pastă ușor de modelat, asemănătoare plastelinei).
de creativitate - modelăm un vas.
de răbdare - așteptăm să se folosească 1-2 zile sau punem în cuptor 30 min la 170 grade.