# data[].attributes.body
El nostre planeta és com una gran persona, amiga nostra, que ens cuida i ens aporta tot allò essencial que necessitem, ja sigui menjar, refugi, aigua... La majoria de les persones  només pensen en com es poden beneficiar d’ella, ja sigui a partir del petroli, de la tala de boscos... El que no acostumen fer és pensar en com pot afectar tot això al medi ambient. Som cada vegada més els que considerem que s’haurien de proporcionar més recursos per a la conservació i la protecció de la bellesa natural que encara no hem destruït. No ens podem donar per vençuts veient la poca natura que ens queda; encara hi som a temps de fer alguna cosa per restaurar-la. Tu que faries si un amic/amiga et prestaria tot el que té? T’aprofitaries i ho faries tot malbé sense cap mirament i sense donar-li res a canvi?

# data[].attributes.body
Amb el pas del temps els humans hem anat creixent com a espècie però no ens hem adonat de quina manera això podia afectar al nostre planeta. L’olor fresc pel matí que desprenen les muntanyes, els cants tranquil·litzadors dels ocells o les impressionants vistes, ens recorden d’on venim i ens ajuda a sentir-nos persones. Aquestes coses no tenen preu i, al pas que anem correm perill de perdre-les. Recordeu que no fa gaire vivíem en sintonia amb la naturalesa? Ara ens interessa més l’enriquiment personal que l’aire que hauran de respirar els nostres fills i néts. Hem d’esforçar-nos per integrar el medi ambient a les nostres vides, donant-li la importància que es mereix. Tots plegats hauríem de reflexionar per veure que fem del nostre futur i del futur de la nostra amiga Terra. Encara hi som a temps. Tu quin granet de sorra aportaràs?

# data[].attributes.body
Sóc Jian-Li, tinc 7 anys i avui és el dia més emocionant de la meva vida. Enmig del desastre provocat pel nou virus temo per la vida dels meus avis, pares, veïns i em sento molt culpable per estar tan feliç i tan il·lusionat. En tot el dia no m'he tret la mascareta perquè ningú em vegi la cara de felicitat. Quan hi ha algú a prop, miro el terra perquè la gent no em llegeixi en els ulls la immensa alegria que sento. Hauria d’odiar amb totes les meves forces al malvat virus, però una part de mi (que intento reprimir) li està molt agraïda. A Xina aviat guanyarem la batalla, el virus morirà, però jo mai oblidaré el que ha fet per a nosaltres: ens ha obligat a parar, reflexionar, estimar-nos, trobar-nos a faltar i buscar solucions abans d'ofegar-nos i enverinar-nos a nosaltres i la nostra amiga Terra . Sobretot ens ha ajudat a veure cada dia una mica més lluny, fins a veure per primera vegada ... EL CEL. Avui la meva felicitat és de color blau!

# data[].attributes.body
Hi va haver un temps quan la gent es va tancar a casa seva perquè perill de mort aguaitava fora. Tots es van quedar a casa jugant, estudiant, llegint, fent exercici, cantant, gaudint de temps en família, començant a escoltar amb més atenció i a pensar d'una altra manera. L'escala de valors va canviar i els egoistes, els que pensaven només en enriquir-se, van aprendre la importància de les coses que abans semblaven insignificants. Quan el perill es va acabar i la gent es va retrobar, van plorar pels morts, després van somiar amb nous horitzons, van crear noves maneres de viure i van curar de nou la Terra. Ella soleta va obligar al món a aturar-se perquè els seus pulmons necessitaven respirar. A poc a poc la gent es va curar i la Terra es va regenerar. Vaja lliçó! La pregunta és: "lliçó apresa"?

# data[].attributes.body
Us he enviat mil senyals però mai m’heu escoltat. És difícil escoltar i veure el que està passant al vostre voltant estant tan ocupats en pujar més alt en la vostra escala de comoditats. No toqueu mai sostre, sempre desitgeu més i més... Us estimo! Sou els meus fills preferits,  per això us he deixat evolucionar sense parar al llarg dels segles. Ara em veig obligada a parar-vos perquè m’esteu ofegant, enverinant... Esteu destruint la vostra amiga Terra, casa vostra i, sou massa pocs els que us adoneu. Em sap molt greu però he d’aplicar a gran escala la meva llei primordial: la llei de la selecció natural en la qual sobreviu el més fort i desapareix el més dèbil. El meu fill que vosaltres anomeneu Coronavirus està complint a la perfecció la seva funció: parar-vos. Ara teniu temps per pensar i preguntar-vos: què i qui és verdaderament important per a vosaltres, què necessiteu per ser feliços... Ajudeu-vos uns als altres, trobeu solucions i actueu. Tots sou importants i cadascú ha d’aportar el seu granet de sorra. Tu que faràs?  Firma: Mare Naturalesa

# data[].attributes.body
Buscant la calor, vam emprendre el vol cap a Catalunya. A meitat de trajecte es va afegir un ocell peculiar, una mica exòtic i un tant estirat...

Volava sol, un pel apartat i no parlava amb ningú així que vaig decidir  fer-li companyia perquè no estigués tan sol.
Em vaig apropar i  vaig preguntar-li  el nom però no em va  respondre i va fer un soroll estrany. Què mal educat!- vaig pensar.

Tot d'una es va sentir el crit d'un nen que va dir: Mireu, el Dron és allà i en aquell moment  vaig saber que cridaven el meu amic! Així que era en Dron....
Va marxar fent aquells sorollets i mentre girava, vaig poder veure en els seus ulls una brillantor molt especial.

# data[].attributes.headline
LA TERRA I                                   LES PERSONES

# data[].attributes.subject
LA TERRA I                                   LES PERSONES

# data[].attributes.body
La terra cada cop té menys arbres   i

les persones quan estan malaltes perden  el cabell.

La terra té menys aigua i per aixo té  més deserts i

a les persones  quan ens  falta aigua  se’ns  fan arrugues.

La terra pateix a causa de l’escalfament global i

les persones  a causa de que pugi la temperatura emmalalteixen.

L’aire de la terra està contaminat  i

l’aire que  respirem  és  el mateix.

A la terra, el foc li crema la pell i

a  les persones les seves cases.

La terra cada cop té més espècies en perill d’exitinció i l’ésser humà és una d’elles .  L’única diferència és que som nosaltres els que condicionem a tots els altres així  doncs som nosaltres els que ho hem d’arreglar .

TOTS JUNTS demostrem que SOM BONS AMICS

# data[].attributes.body
ELS ANIMALS
Els humans no ens donem conta però per la nostra culpa els animals pateixen i s'extingueixen i saber que per la nostra culpa passa això no emb sento gaire agraïda, crec que haurien de ser algo més responsables amb el que fem i pensar-ho dos cops avans de fer algo que pugui porta conseqüències, parlo dels animals perquè molts d'ells estan a la naturalesa o al mar i contaminem a una cosa contaminem a una altra i dons acabarem amb moltes coses si continuem aixi, si naltres ens posesim en la seva situació anar per el mar i que ens quedem atrapats en una bossa de plàstic o ja tallar-nos amb una llauna de refresc de que ens serviria, tot el que fem a la llarga porta conseqüències així que val la pena quan estiguem a la platja, al bosc, al mar o ja sigui al carrer i lo que tinguem a la mà ja tiraro a terra quan segur que al nostre entorn tenim una bossa de basura o qualsevol cosa o ja sigui posar t'ho a la butxaca fins trobar-hi una, crec que no costa tant ja que es el meu punt de vista.

# data[].attributes.body
Estem fent mal a la Terra i realment no ens donem conta, que ens estem fent mal a nosaltres mateixos, perquè per cada vegada que tirem una bossa de plàstic o paper al terra estem fent mal a la Terra i a nosaltres, perquè la naturalesa se esta morint per culpa nostre i nosaltres sense preocupar-nos molt. La cosa es trata de reciclar , per no fer-nos mal a nosaltres i a la Terra.
També reciclem per als animals perquè tambe els fem mal i nosaltres com si res. Així que recicleu per viure millor.

# data[].attributes.body
La terra plora

La terra plora cada vegada que fem mal a un animal sol per a cazarlo per diversio la terra plora cada vegada que ens fem mal entre nosaltres  la terra plora cada vegafa que contaminem el mar nostaltres fem mal a la terra sol per a la gent que sol pensa en el venefici y no el importa si en extingueixen una especie animal si endestrueixen un bosc o fins y tot intoxicar el mar  nosaltres som la seguent generacio tenim que ser millors que aquestes persones y no sol pensa en diners o en maneras e guañar mes y mes sino en peotegir la terra per que si no la cuidem posiblement ella no podra mes y acabara morint y si ella mor nosaltres tambe en morirem

Aixo es una reflexio meba... espero que us aigi agradat

# data[].attributes.body
Havia acabat de ploure, va sortir el sol i es veia l'arc de Sant Martí. Un ocell estava volant sobre la cascada i de sobte va caure a l'aigua, a l'aigua es veia un toll de sang, l'ocell es va aixecar i va anar a sota d'un arbre que estava al voltant de la cascada, l'ocell tenia una ala trencada estava buscant menjar però no en trobava, i amb l'ala ferida no podia volar, per allà passava un gat, en veure l'ocell el gat va anar directament, l'ocell va intentar marxar però, amb l'ala ferida no va poder escapar-se del depredador, el gat sense pensar-s'ho se'l va empassar sense mastegar.

# data[].attributes.body
La semana pasada vaig anar de picnic amb la meva familia a un parc que está al costat del riu. Estaba molt emocionada i contenta però quan vam arribar, vam trobar tot el terra ple de porqueria i el riu brut per la brossa que hi llençaven.
Ens va fer mal els ulls de veure com les accions de la gent poden arruinar un paisatge precios. Llavors vam agafar dues bosses i vam començar a recullir la brossa del terra i la gent ens va aplaudir i tothom va ajudar a recollir. Al acabar ens vam alegrar molt i al dia seguent vam tornar però vam trobar tot igual que el principi.