# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Petra är lärare i årskurs 4-6 och arbetar på en mindre ort i södra Sverige. Hon är alltmer bekymrad över Liam, som bor växelvis hos sina föräldrar. Liam kommer ofta till skolan trött, smutsig och med trasiga kläder. En dag upptäcker Petra att Liam har stora blåmärken på kroppen. När Petra pratar med honom berättar Liam att mammans nya kille har slagit honom och att det inte är första gången. Det är ofta bråk och stök hemma hos mamman. Liam gråter och vill inte att Petra ska berätta för någon om situationen. Petra våndas och vet inte hur hon ska göra. Hon är rädd för att en orosanmälan till socialtjänsten kan göra det ännu värre för Liam. Samtidigt tänker Petra att en anmälan förhoppningsvis medför att Liams familj får stöd och att han får en tryggare hemmiljö. På Petras skola saknas rutiner för hur personalen ska hantera orosanmälningar.
Exemplet med Petra är taget ur verkligheten och är dessvärre ingen ovanlighet. De flesta lärare och pedagoger är väl medvetna om de har en så kallad anmälningsplikt. Det innebär att all personal enligt lag är skyldiga att göra en orosanmälan till socialtjänsten när de misstänker att ett barn under 18 år far illa.

Det är viktigt att det finns klara rutiner på varje skola för att kunna stärka lärarna att stå upp för barnets bästa.

Men i praktiken möter många lärare svårigheter både före och efter en orosanmälan. Det gör att de ofta tvekar. En betydande orsak är många skolor inte har tydliga riktlinjer.

Läs mer!

- Det är viktigt att det finns klara rutiner på varje skola för att kunna stärka lärarna att stå upp för barnets bästa. Dessutom borde det vara en självklarhet att ha möjlighet att resonera och samråda med elevhälsoteamet när det gäller anmälningar till socialtjänsten, säger Hans Flygare, ombudsman på Lärarförbundet.

Gudrun Elvhage, som är lektor och forskare i socialt arbete på Södertörns högskola, konstaterar att bristen på tydlighet och riktlinjer kan få stora konsekvenser för den enskilda läraren. Det kan leda till funderingar om man gjort rätt eller fel och att läraren skuldbelägger sig själv oavsett om man anmält eller inte.

I sin tur kan det skapa stress som riskerar att bli ett arbetsmiljöproblem. En tydlig policy för hur en anmälan ska hanteras ger däremot trygghet, säger hon. För några år sedan gjorde Gudrun Elvhage, tillsammans med forskarkollegan Maria Forsner, en studie med ett 30-tal lärare vid sex skolor i Uppsala och Falun. Undersökningen bekräftade bilden av att orosanmälan ofta innebär ett knepigt etiskt dilemma.

Vissa av lärarna berättade om negativa reaktioner från de anmälda föräldrarna med aggressioner, till och med hot och våld. Det förekom också att föräldrarna flyttade sina barn till en annan skola.

Lärare vet ofta inte var socialtjänsten gör med en anmälan.

- Det kan vara en god idé att ha som rutin att rektorn eller någon ur elevhälsoteamet kontaktar föräldrarna och förklarar varför en orosanmälan kommer att göras. På så sätt kan läraren och vårdnadshavarna ha en bättre chans till att en god kontakt. Det är också skolans ansvar att ge utåtagerande eller mycket tystlåtna elever det stöd de behöver, poängterar Hans Flygare.

Han framhåller samtidigt att det i några situationer är direkt olämpligt att kontakta föräldrarna. Det gäller exempelvis vid misstankar om sexuell övergrepp sexuella eller hot och våld.

Trots att en anmälan till socialtjänsten ofta väcker vånda har antalet orosanmälningarna ökat i flera av landets kommuner, enligt Socialstyrelsens första nationella kartläggning (se faktaruta) som presenterades i slutet av förra året. Den visade att 331 000 anmälningar av barn som far illa eller riskerar att fara illa gjordes under 2018. Det innebär att cirka 1 000 anmälningar görs per dag. Personal på skolor och förskolor står för 21 procent av anmälningarna.

Även om anmälningarna har ökat menar Gudrun Elvhage att det är ett fortsatt problem att många lärare är osäkra på vad som händer efteråt.

- Lärare vet ofta inte vad socialtjänsten gör med en anmälan. De kan uppleva att det inte är någon idé och menar att eleven inte får det bättre efteråt, säger hon. Att anmäla sin oro över ett barn till socialtjänsten ses av många som en sista utväg. Men för barnet kan det vara vägen till nödvändig förändring. Ju förr socialtjänsten kan ingripa och erbjuda skydd och stöd, desto bättre.

- Jag önskar att alla skolor skulle bedriva ett mer proaktivt arbete och samverka med socialtjänsten och öppna för diskussioner mellan ledning, elevhälsoteam, lärare och annan personal, framhåller Gudrun Elvhage.

Nära 1 000 orosanmälningar per dag

# data[].attributes.attachment_link.description
Lärare och personal inom förskola och skola gör allt fler orosanmälningar. Men det väcker ofta svåra frågor och motstridiga känslor. Kan det bli värre för eleven efteråt? Eller tvärtom - bättre? Hur blir kontakten med vårdnadshavarna? Vilket stöd får jag av skolledningen?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
- Till att börja med är det så att ju yngre barnen är, desto viktigare blir det att uppmärksamma olika tecken på omsorgssvikt. I takt med att barnen blir äldre får de ett bättre språk och kan själva berätta mer.
Vad är det man bör uppmärksamma?
- Titta på samspelet mellan barn och förälder vid lämning och hämtning. Myser barn och förälder med varandra? Är föräldern glad i barnet? När de kommer i konflikt - som när en arg och trött treåring springer och gömmer sig vid hämtning - kan föräldern då hjälpa barnet reglera sina känslor? Eller blir hen väldigt arg själv? Det skulle i så fall kunna vara ett tecken på att förälderns känslomässiga tillgänglighet brister. Är barnet rädd för föräldern? Är barnet smutsig om mun och händer? Har hen alltid för små kläder? Aldrig gummistövlar när det är dags för utflykt? Om något eller flera av dessa tecken upprepas gång på gång, trots att man pratat med föräldrarna, då finns det fog för oro.

Man kan tycka olika som kollegor om vad som bör anmälas. Därför är det bra att ha gjort falldiskussioner innan.

Vilka fler tecken finns?
- En förälder som är aggressiv mot personalen är en signal att ta på allvar. Sedan bör man reagera ifall det finns barn som har lång frånvaro som föräldrarna inte kan förklara. Visar det sig till exempel att ett barn som varit borta haft sin mormor på långt besök är det förstås en helt rimlig förklaring. Frånvaro som däremot inte har någon förklaring skulle kunna bero på oförmåga att få iväg barnet till förskolan - det kan vara en förälder som har utvecklingsstörning eller annan diagnos, eller som är deprimerad.

- Man kan också observera hur barnet samspelar med andra barn och pedagoger, och om lekarna präglas av något avvikande eller märkligt. Leker barnet sexuella lekar och använder konstiga ord eller uttryck? Barns beteende i den här åldern kan förstås bero på mycket annat också.
Hur ska man tänka kring barns berättelser?
- Om barn berättar saker som att "pappa slog mig" eller "mamma var full" - försök då att ta det lugnt, konsultera dina kollegor på avdelningen och förskolechefen. Titta på helheten, har ni varit bekymrade för barnet tidigare? Hur verkar relationen vara? Efter det kan ni bättre avgöra om ni ska prata om saken med föräldern eller om ni behöver göra en orosanmälan.
Finns det något man inte bör anmäla?
- Alla tecken kan vara normala - om de kan få sin förklaring. Eller om de sker någon enstaka gång. Varje grej i sig kan man inte oroa sig för, men om det finns ett mönster över tid ska man reagera. Man kan tycka olika som kollegor om vad som bör anmälas. Därför är det bra att ha gjort falldiskussioner innan.
Är det några barn man bör uppmärksamma särskilt?
- Ett barn med funktionsnedsättning kan löpa större risk att fara illa, för det blir mycket runtomkring barnet som kan stressa föräldrarna. Sök kontakt med dem! Och för en dialog tillsammans. I en del familjer i behov av stöd har föräldrarna själva farit illa.

- Man brukar prata om risk- och skyddsfaktorer. Riskfaktorer är till exempel dålig ekonomi och ett dåligt nätverk - då har man mindre avlastning och blir mer pressad. Eller familjer där det är mycket konflikt, till exempel för att föräldrarna är separerade. Medan ett stort nätverk, med till exempel en mormor som är delaktig, utgör en skyddsfaktor.
Vem bör göra orosanmälan?
- Förskollärare identifierar problemet, men de ska inte stå på egen hand med orosanmälan. Det blir inte bra. Om en förälder med svårigheter blir arg så blir denna förskollärare syndabocken.
Hur menar du?
- Familjer som mår dåligt fungerar inte alltid rationellt i kris, och en anmälan blir en kris. Så när en förskola har gjort en orosanmälan och får mycket emot sig är det viktigt att ta in stöd och handledning, till exempel kommunhälsan. Man får bädda mycket runt.
Hur blir en orosanmälan så bra som möjligt?
- Är någon full när de ska hämta anmäler man direkt, men med annat får flera i personalen hålla koll under en tid. Involvera föräldrarna så mycket som möjligt - inte för att läxa upp dem utan för att erbjuda stöttning. Blir det inte bättre eller om man inte får någon förklaring till de observationer man gjort, säger man "Kommer ni ihåg - om det inte blev bättre skulle vi göra en orosanmälan enligt våra rutiner, nu är det läge för det". Ha en beredskap för att ta hand om föräldern när de får beskedet - gå undan och sätt er någonstans, kanske med en kopp kaffe, så att föräldern får reagera. Inte fredag eftermiddag klockan 17, utan vänta till efter helgen om det inte är akut.
Det finns förskollärare som gör en orosanmälan, men sedan händer inget, tycker de. Varför är det så?
- Om det kommer en anmälan från en förskola ser vi allvarligt på det. Socialtjänsten kan ändå välja att inte inleda en undersökning om föräldern har relevanta förklaringar, så ibland får förskolan göra flera orosanmälningar för samma barn. Personalen i förskolan är viktig eftersom den ser barnen i vardagen. Sedan ska man veta att förändring sker i små steg för familjer med stora bekymmer. Även om det tar tid kanske socialtjänsten uppfattar att föräldrarna tar emot stödet och att det går åt rätt håll.
Vilken återkoppling kan förskolan få från socialtjänsten?
- Om föräldern samtycker till att lämna feedback till förskolan får socialtjänsten göra det. Vilket oftast sker hos oss, så länge föräldern inte är förbannad på förskolan. Det här är föräldrar som mår dåligt, skäms och som av förklarliga skäl kan ha bristande tillit till myndigheter. Personalen på förskolan kan också själva fråga föräldrarna: "Du blev arg först, men hur har det gått? Har du fått något stöd?".
Hur hanterar man föräldrar med psykisk ohälsa?
- Underskatta inte föräldrasamtalen. Öppna för en dialog med föräldern över en kopp kaffe i lugn och ro. Forska i hur det är för barnet utan att ha en anklagande ton. Att inte orka med sitt barn är oerhört skamfyllt. Uppmuntra föräldern att söka stöd i sin situation hos bvc, psykiatrin eller socialtjänsten. Det finns bra hjälp att få. Och kom ihåg att förskolan är superviktig för de här barnen - de får rutiner, struktur, bra och näringsrik mat, möta vänliga vuxna, sjunga och leka. Det kan vara barnens trygga punkt i livet där de får erfarenhet av vuxna som fungerar bra.

# data[].attributes.attachment_link.description
Till att börja med är det så att ju yngre barnen är, desto viktigare blir det att uppmärksamma olika tecken på omsorgssvikt. I takt med att barnen blir äldre får de ett bättre språk och kan själva berätta mer. Vad är det man bör uppmärksamma?

# data[].attributes.headline
Hej! Välkomna till vår gemensamma digitala anslagstavla för sem 3 - socioemotionella svårigheter och barn som far illa. Här har jag sammanfattat era ställningstagande och reflektioner utifrån era inlämnade texter. Fyll gärna på det jag sammanställt, ordet är fritt! Här finns även några användbara länkar kring ämnet. Hälsningar Sofia 

# data[].attributes.subject
Hej! Välkomna till vår gemensamma digitala anslagstavla för sem 3 - socioemotionella svårigheter och barn som far illa. Här har jag sammanfattat era ställningstagande och reflektioner utifrån era inlämnade texter. Fyll gärna på det jag sammanställt, ordet är fritt! Här finns även några användbara länkar kring ämnet. Hälsningar Sofia 

# data[].attributes.body
Omsorgssvikt - mamma psykisk ohälsa och känslomässigt otillgänglig
Tecken på försummelse - Kalle hålls hemma
Desorganiserad anknytning
Tydliga signaler

# data[].attributes.body
Språksvårigheter
Flerspråkigt barn som behöver tolk/hjälp
Diagnos?
Ev. tecken på känslomässig otillgänglighet i föräldra-barn relationen
Otrygg anknytning

# data[].attributes.body
Sexuella övergrepp - tecken utåtagerande
Onani - kan vara tecken på andra svårigheter såsom sorg, ensamhet etc.
Medicinsk förklaring klåda i underlivet
Barnets ålder - utforskar sin kropp, onani, sexualitet
Försöka igen med samtal med föräldrar
Ta stöd av rektor

# data[].attributes.body
Omsorgssvikt
Tecken på försummelse
Barnen kan må psykisk dåligt pga av missbruk i familjen
Samverka/samtala med modern
Otrygg anknytning till pappa
Göra ytterligare orosanmälan

# data[].attributes.body
Skapa trygga rutiner
Skapa trygg anknytning i form av tröst och känslomässigt stöd
Använda tolk vid språksvårigheter
Använda sig av stödpedagog/resurs
Ta hjälp/stöd av arbetslaget/rektor
Bemöta föräldrar på ett rationellt och respektfullt sätt för barnets bästa
Kulturell kompetens - stötta flerspråkiga barn
Språkstöd - logoped, specialpedagog
Hjälpa barnet att komma in i gruppen
Se till barnet och var det befinner sig i utvecklingen - stötta efter behov
Förskolan samverka med andra institutioner som tex bvc för en helhetsbild av barnet och kunna bemöta det på rätt sätt
Inte ta på sig hemmets uppgifter
Hämtning/lämning viktiga situationer i kontakten med föräldrar på förskolan
Identifiera barn som far illa i tid för att förhindra ogynnsam utveckling
Vara uppmärksam på signaler
Pedagogisk kartläggning

Mina erfarenheter; Ett bra första steg kan vara att försöka prata med barnet (om man kan) och försöka förstå hur barnet har det. Bara genom att visa intresse och medkänsla så kan man göra mycket är mina egna erfarenheter av att bemöta barn som man misstänker far illa. Att inte bära runt på misstanken själv är också en viktig aspekt - viktigt att samarbeta med sina kollegor/arbetslag samt viktigt att göra rektor involverad. Tveka aldrig vid oro och signaler!

# data[].attributes.body
Jag har sammanfattat de olika fallen kort utifrån Era inlämningar.
En egen ruta för vad förskolan kan göra för att förbättra möjligheterna för att stöttas/utvecklas finns också här på anslagstavlan :)
Fyll gärna på med tankar och reflektioner som väcks.

# data[].attributes.body
Tecken på fysisk vanvård
Känslomässig vanvård
Bristande omsorg
Omsorgssvikt vanvård/försummelse
Desorganiserad anknytning
Ingen pålitlig anknytningsperson
Försöka samverka med hemmet
Ev. diagnos - men kan vara feldiagnosiserat

# data[].attributes.body
Ev. omsorgssvikt misshandel.
Ev. kroppsliga tecken på fysiska övergrepp
Prata/samverka med föräldrarna
Ta stöd av arbetslaget/rektor
Alicia ny på förskolan - otrygg
Något hänt på morgonen - just då!
Inga symptom på omsorgssvikt.