# data[].attributes.body
- Har gått altfor langt i å samle inn data om sine egne borgere
-  Hensikten er å øke sikkerheten i landet
- Mange mener at de nye overvåkingslovende er svært skremmende og brudd på personverloven

# data[].attributes.body
-Slette informasjonskapsler i nettleseren
-Reservasjon mot annonser
-Sporingsbeskyttelse
-Bruke sporingsfrie alternativer
-Selv om det er vanskelig å unngå total overvåking, er det viktig å begrense informasjonen du gir fra deg

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
KONTAKTPERSON:

Adele Johannessen

Hvis du ønsker å redusere sporingen av din nettaktivitet, er det flere ting du kan gjøre.

Slette informasjonskapsler i nettleseren

De ulike nettleserne gir deg muligheten til å tilpasse personvernsinnstillinger. Du kan for eksempel velge at informasjonskapsler lagret på datamaskinen slettes når du lukker nettleseren. Dette vil ikke hindre at det blir lagt informasjonskapsler på maskinen din, men det bidrar til å motvirke at informasjon om nettbruken din samles og sammenstilles over lengre perioder. Med en slik innstilling vil hvert besøk på en nettside fra sporerenes synspunkt se ut som ditt første besøk. En ulempe er at visse funksjoner som, for eksempel automatisk innlogging på sosiale medier som Twitter og Facebook, ikke vil virke.

Privacy Badger

Privacy Badger er en utvidelse til nettleserne Firefox og Chrome som blokkerer sporing fra tredjeparter som samler inn data om deg. Blokkeringen innebærer også at du ikke lenger ser annonser på nettsiden.

Resette eller skru av annonse-ID

Både hos Apple og Android kan du resette din annonse-ID. Du kan ikke slette ID-en, men du kan få tildelt en ny, slik at all historikk slettes. Dette fungerer på samme måte som når du sletter informasjonskapsler i nettleseren, du for-hindrer ikke cookies, men unngår sporing over tid. På Apple-produkter kan du også velge å skru av bruken av annonse-ID.

Reservasjon mot annonser

Yourpersonalchoices er et eksempel på en reservasjonsordning mot personalisert reklame. Denne tjenesten er skapt av den europeiske annonseindustrien og lar deg velge å reservere deg mot å bli sporet av bestemte tredjeparter via informasjonskapsler. I tillegg lar Facebook og Google deg reservere deg mot deres tilpassede annonser.

Sporingsbeskyttelseslister

Dersom man bruker nettleseren Internett Explorer kan man installere sporingsbeskyttelseslister. Disse listene gjør at aktører som driver uønsket datainnsamling blir blokkert, uten at informasjonskapsler som trengs for å kjøre nettsidene også blir utestengt.

Bruke sporingsfrie alternativer

De største tjenestetilbyderne på nett er ofte også de som samler inn mest data om deg. Heldigvis finnes det gratis alternativer til de store kommersielle aktørene. For eksempel kan man i stedet for Gmail eller Outlook bruke eposttjenester som Riseup og ESPIV som drives på idealistisk basis og ikke tjener penger på å selge brukerdata. DuckDuckGo og Ixquick er eksempler på alternative søkemotorer som ikke samler inn personlig informasjon. Spideroak er et eksempel på en skylagringstjeneste som krypterer dataene, og dermed tilbyr bedre beskyttelse enn for eksempel Dropbox.

Kan man unngå sporing helt?

Ved å følge tipsene over, kan man til en viss grad redusere sporingen. Man kan også begrense steder man registrerer seg (for eksempel fordelsprogrammer eller liknende), og alltid si nei til å dele data hvis man blir spurt. Det kan også være verdt å tenke seg om før man logger seg inn via Facebook eller Google for å opprette en konto på andre tjenester. Dette gir Facebook og Google de samme rettigheter til dataene dine, som hvis du bruker deres egne tjenester.

Det er likevel vanskelig å sikre seg fullstendig mot å bli sporet. Selv om du selv har blokkert sporing i din epostklient, er det ikke sikkert de du sender epost til har gjort det samme. Hvis du ønsker å bruke mobiltelefon, må du tillate at den kobler seg til mobilmaster som registrerer din posisjon for å kunne ringe og sende SMS.

# data[].attributes.attachment_link.title
Hvordan unngå sporing på nett? - Teknologirådet

# data[].attributes.attachment_link.description
KONTAKTPERSON: Adele Johannessen Hvis du ønsker å redusere sporingen av din nettaktivitet, er det flere ting du kan gjøre. De ulike nettleserne gir deg muligheten til å tilpasse personvernsinnstillinger. Du kan for eksempel velge at informasjonskapsler lagret på datamaskinen slettes når du lukker nettleseren.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Passasjerloggen på flyet du kommer med. Publikumslisten på fotballkampen du skal på. Nettstedene du besøker på mobilen.

Neste gang du er i London på fotballtur eller teaterhelg kan nesten all aktiviteten din bli lagret i tolv måneder - og tilgjengelig for britisk politi og etterretning dersom de skulle ønske informasjonen utlevert.

Britene er i ferd med å sette en ny standard for digital overvåking - en "gullstandard" som statsminister Theresa May har kalt det.

Mange mener andre land snart vil følge etter.

Theresa Mays "spionlov"

Den er blitt kalt "Snoopers' Charter" - spionenes lov - av kritikerne.

Storbritannia er nå i gang med siste innspurt av en lovendring som vil gi politi og etterretning svært utvidede muligheter for datalagring og overvåking.

Kritikerne mener det vil gjøre britene til "et av verdens mest overvåkede folk". Varsler Edward Snowden skrev på Twitter at det vil gjøre Storbritannia til "det mest invaderende og minst regulerte overvåkingsregimet i den vestlige verden".

Loven påvirker ikke bare britene. I praksis vil den gi de tre britiske etterretningsorganisasjonene MI5, MI6 og GCHQ "lisens til å hacke seg inn på hvilket som helst nettverk eller PC på jordkloden, så lenge de kan overtale myndighetene til å gi dem en ransakingsordre," skriver The Guardians teknologiekspert John Naughton.

Den første varianten av loven ble introdusert av statsminister Theresa May da hun var innenriksminister. Etter flere endringer og høringer forventes den nå å bli endelig vedtatt i løpet av de neste par månedene.

Lagrer nettleserens logg

"Investigatory powers bill" - lovens egentlige navn - gir britisk politi og etterretning lov til å drive masseovervåking av mobiler og datamaskiner både i Storbritannia og i utlandet.

Dersom "spionloven" blir vedtatt, vil teleselskaper bli bundet til å lagre nettleserdata i opp til 12 måneder. Politi og etterretning vil kunne forlange informasjon om enkeltpersoner utlevert.

Masseovervåkingen skal tillates i tre hovedkategorier: i tilfeller der rikets sikkerhet står på spill, for å hindre eller spore alvorlig kriminalitet, og for å sikre Storbritannias "gode økonomiske helse".

Loven tillater observasjon og lagring av massedata - for eksempel ved å hacke alle mobilene i en by. Dette endrer på premissene for etterretningens metoder, mener organisasjonen Privacy International: I stedet for å drive overvåking som følge av mistanke om kriminell virksomhet, blir masseovervåking et redskap for å drive frem mistanke, sier en representant for organisasjonen til The Financial Times.

Bruk av masseovervåking av data i USA og Storbritannia ble avslørt av varsleren Edward Snowden i 2013. Den nye loven er et forsøk på å oppdatere lovverket til ny teknologi, men kritikerne mener den er både vag og uoversiktlig, og for invaderende i privatlivet.

- I en stadig mer sammenkoblet verden, hvor data er næringskilden i samfunnet, er det viktig at den overvåkingen som finnes skal være nødvendig og tilpasset behovet. Det nye lovforslaget garanterer ikke dette, sier Daniel Nesbitt, som er research director i organisasjonen Big Borther Watch, til Aftenposten.

Setter standarden for Europa

Storbritannia har vært førende i Europa på antiterrorlovgivning. Britene har gått svært langt i å utvikle nasjonale regler med sikte på å forebygge terrorhandlinger, ifølge påtroppende stipendiat ved juridisk fakultet i Oslo, Ingvild Bruce, som arbeider med en doktorgrad om politimetoder. - Det gjelder regler om straffansvar, men også regler om såkalt preventiv fengsling, husarrest og andre begrensninger i bevegelsesfriheten, sier Bruce.

- Henter Norge inspirasjon fra andre land, for eksempel Storbritannia, når det gjelder antiterror-lovgivning?

- Det har vært et nært internasjonalt samarbeid når det gjelder strafferettslige regler og kriminalisering, sier Bruce. - Her har FN, Europarådet og EU har vært viktige aktører. Når det gjelder metodebruk har man ikke sett tilsvarende samarbeid, sier hun. Men også Norge har i senere år, senest rett før sommeren, utvidet PSTs adgang til å bruke tvangsmidler og andre skjulte metoder for å forebygge terrorhandlinger, både gjennom utvidelse av straffansvaret for slike handlinger og utvidelse av metoderegelverket, påpeker Bruce.

Legger press på andre land

Det er ingen tvil om at Norge påvirkes av Storbritannia og USA når det gjelder antiterrorlovgivningen, sier jusprofessor Erling Husabø ved Universitetet i Bergen. USA og Storbritannia har utøvd press på andre land indirekte siden 11. september, mener han.

- Det som skjer er at store nasjoner USA og Storbritannia bruker sin tyngde til å påvirke internasjonale konvensjoner, for eksempel i FN, sier Husabø.

Han bruker eksempelet med en konvensjon for terrorfinansiering som ble forhandlet i FN helt på slutten av nittitallet. Bare fire land hadde undertegnet, da angrepene mot New York skjedde 11. september, 2001.

- Allerede 14 dager etter angrepet hadde sikkerhetsrådet pålagt alle medlemsstatene å innrette seg etter denne konvensjonen. Landene hadde mindre enn 24 timer på seg til å vurdere teksten, sier Husabø.

- Direkte kommer altså trykker fra et internasjonalt organ. Men indirekte kan påtrykket og ideene ha kommet fra supermaktene.

Mange ville stanse loven

Det har vært flere forsøk på å stanse loven, som nå er til vurdering i Overhuset, House of Lords. Britene kan blant annet komme på kant med europeisk lovgivning, og den europeiske menneskerettighetskonvensjonen. Både IT-selskapene og aktivistorganisasjoner har klaget tiltakene inn for både britiske og europeiske domstoler.

En uavhengig britisk kommisjon som er kontrollorgan for terrormetoder konkluderte i en ny rapport i august med at lovendringen var "nødvendig", men at den er i konflikt med menneskerettighetskonvensjonen.

# data[].attributes.attachment_link.title
London er i ferd med å sette en ny standard for digital overvåking

# data[].attributes.attachment_link.description
Passasjerloggen på flyet du kommer med. Publikumslisten på fotballkampen du skal på. Nettstedene du besøker på mobilen. Neste gang du er i London på fotballtur eller teaterhelg kan nesten all aktiviteten din bli lagret i tolv måneder - og tilgjengelig for britisk politi og etterretning dersom de skulle ønske informasjonen utlevert.

# data[].attributes.body
- Kan svekke integreringen
- Kan få mange "falske positive"
- Kan hindre terror.

# data[].attributes.body
Å overvåke er å observere, registrere eller lagre informasjon om objekter, fenomener, grupper eller individer. Dette kan gjøres både privat og av myndigheter. I dag brukes begrepet mest om den systematiske informasjonsopphentingen som myndighetene i samfunnet gjør i møte med borgerne sine.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Overvåkning er å observere, registrere og/eller lagre informasjon om objekter, fenomener, grupper og/eller individer. Slik overvåkning kan gjøres både av private og myndigheter, men overvåkning i dagligtalen brukes normalt om den systematiske informasjonsinnhentingen som myndighetene i et samfunn gjør i møte med borgerne.

Aktiviteter som faller inn under begrepet overvåkning, er mangfoldige. De mest åpenbare dreier seg om kameraovervåkning, for eksempel på offentlige plasser og i viktige institusjoner samt trafikkovervåkning. Registrering av informasjon om personer i ulike databaser/registre forbindes også med overvåkning. Klassisk spaning mot individer eller grupper, som via romavlytting eller telefonavlytting, faller åpenbart innenfor det klassiske overvåkningsbegrepet. Det samme gjør digital overvåkning av individer eller grupper på internett. Overvåkning av internett og offentlige steder refereres ofte til som masseovervåkning, ettersom det vanligvis dreier seg om å overvåke et stort antall mennesker på samme tid. De aktiviteter som utgjør forskjellige typer overvåkning, kan ikke ses uavhengig av sitt formål. Det er en vesensforskjell i formål mellom overvåkning av offentlige områder og målrettet informasjonsinnhenting rettet mot spesifikke individer eller grupper. Begge deler regnes som en sentral del av overvåkningsbegrepet, men formålet i førstnevnte tilfelle er mer å regne som forebyggende aktivitet, mens sistnevnte normalt foregår som en del av en konkret straffeetterforskning. I liberale demokratier stilles det meget strenge krav for å drive spaning. Det må foreligge en berettiget grunn til mistanke, ettersom det er et vidtgående inngrep i retten til privatliv. De to ulike måtene å overvåke på adskiller seg også fordi den ene formen er åpen overvåkning, mens spaning i sin natur er skjult.

Den teknologiske utviklingen har muliggjort en overvåkning av uante dimensjoner og har naturlig nok skapt store utfordringer for personvernlovgivningen. Den tidligere sjefen for Stasi (overvåkningsministeriet i det tidligere DDR) anslo at det krevde omkring 20 personer for å overvåke én person. I dag kan 20 personer overvåke millioner av mennesker på samme tid. Det er stor forskjell på formålet og legitimiteten i den overvåkning som foregikk i tidligere DDR (og andre totalitære stater), og den overvåkning som foregår innad i liberale demokratier. Nyere hendelser har vist at også liberale demokratier trenger en levende diskusjon om grensene for overvåkning. Et innsyn i moderne overvåkningsmuligheter fikk vi da den tidligere amerikanske medarbeideren i National Security Agency (NSA), Edward Snowden, bestemte seg for å lekke millioner av dokumenter til den amerikanske journalisten Glenn Greenwald, hvorpå The Guardian og The Washington Post offentliggjorde deler av overvåkningsprogrammet til NSA. Snowdens lekkasjer røpet at NSA hadde et hemmelig og omfattende overvåkningsprogram som potensielt kunne ramme millioner av mennesker. I prinsippet kan NSA infiltrere hvem som helst, hvor som helst, dersom vedkommende logger seg på internett. Snowden-saken har ført til økt debatt om hvorvidt vi lever i et overvåkingssamfunn, og hvordan retten til privatliv stadig invaderes av potensiell overvåkning og registrering.

De fleste aksepterer behovet for å balansere overvåkning med personvern. Svært mange ser også ut til å akseptere stor grad av overvåkning. Kritikerne av overvåkning mener at den stadige utvidelsen av overvåkningsmulighetene på lengre sikt truer retten til privatliv. Tilhengerne mener at overvåkning er et nødvendig inngrep i personvernet til den enkelte for effektivt å kunne møte reelle og potensielle trusler. Et problem som følger av for mye overvåkning, er "information overload", som gjør det vanskeligere å sortere relevant informasjon fra irrelevant informasjon. Flere har trukket frem dette som en av grunnene til at man ikke greide å avverge 11. september-angrepet. Man hadde informasjon om angrepet tilgjengelig, men for store mengder data gjorde at man ikke rakk å samle den relevante informasjonen om angrepet. Fremtidig digitalt verktøy vil kunne bidra til å sortere relevant og irrelevant informasjon gjennom å prosessere millioner av operasjoner på kort tid, men det er høyst usikkert om man i det hele tatt kan komme rundt utfordringen. Snowden-saken har aktualisert diskusjonen om vi har sterk nok personvernlovgivning mot myndighetenes overvåkning. Denne debatten pågår nå for fullt i mange liberale demokratier i et forsøk på å balansere hensynene.

En annen side ved overvåkning er de økende digitale fotavtrykkene vi som borgere og kunder legger igjen i møte med ikke-statlige aktører. De fleste av oss legger daglig fra oss store mengder digitale fotavtrykk i form av registrering av personlig informasjon på ulike nettsteder. Mange av oss legger også fra oss store mengder digital informasjon kun ved å ha på mobiltelefonen. Den samlede mengden digitale fotavtrykk har skapt nyordet Big Data, som vi på norsk kan kalle "stordata", "mengdedata" eller "massedata". De enorme mengdene data gir også store muligheter for ikke-statlige og kommersielle selskaper som Google, Facebook og Amazon. Informasjonsvolumet vi avgir på disse nettstedene, er enorme og brukes kommersielt. Kritikerne har pekt på at slike selskaper kan ha tilgang til privat informasjon som kan misbrukes, mens selskapene selv hevder at de har stor interesse av å beskytte privatinformasjon, ettersom personvern i økende grad anses for å være et konkurransefortrinn. Samtidig hevder selskapene at lagringen av privat informasjon kun skal brukes til prosessering for å bedre tilbudet og markedsføringen, og at informasjonen vil være så overordnet at den vanskelig kan misbrukes eller føre til at sensitiv informasjon om den enkelte borger vil havne på avveie.

Tilhengerne av Big Data trekker også frem de enorme mulighetene. Ved å trekke på informasjon fra et enkelt datasett kan man finne businesstrender, fastslå kvaliteten på forskningen, forebygge sykdommer, sammenligne juridiske siteringer, bekjempe kriminalitet eller overvåke og kontrollere samferdsel i sanntid.
Artikkelen er skrevet av Eirik Løkke og er sist oppdatert 9.11.17. Anbefalt lesning:
Personvern etter Snowden - Privatliv i det digitale samfunn

Silicon Valley har overtatt

# data[].attributes.attachment_link.description
Overvåkning er å observere, registrere og/eller lagre informasjon om objekter, fenomener, grupper og/eller individer. Slik overvåkning kan gjøres både av private og myndigheter, men overvåkning i dagligtalen brukes normalt om den systematiske informasjonsinnhentingen som myndighetene i et samfunn gjør i møte med borgerne. Aktiviteter som faller inn under begrepet overvåkning, er mangfoldige.

# data[].attributes.body
(Snoopers' Charter) Utvider Storbritannias elektroniske overvåkende styrker, innenfor britiske etterretningstjenester og politi. Den nye loven tvinger alle internett- og teleselskaper til å lagre alle briters kommunikasjonshistorie i et helt år

# data[].attributes.body
- Masseovervåking er brudd på flere menneskerettigheter som angår privatlivet
- Flere land ønsker å opprettholde og utvide masseovervåking, til tross for at det er dømt som et menneskerettighetsbrudd av domstoler, nasjonalforsamlinger og menneskerettighets-
organisasjoner

# data[].attributes.body
I følge Metropolitan Police, er det trolig flere hundre tusen kameraer i London og myndighetene har tilgang til 16 000 ved store hendelser.