# data[].attributes.headline
Джуліан Сорел Хакслі

# data[].attributes.subject
Джуліан Сорел Хакслі

# data[].attributes.body
Джуліан Хакслі

Djulian Huxley

День народження: 02.06.1887 року

Вік: 87 років

Місце народження: Лондон, Великобританія

Дата смерті: 14.02.1975 року

Громадянство: Великобританія

Оригінальне ім’я: Джуліан Хакслі Сорелл

Народився в Лондоні 22 червня 1887. Онук Томаса Хакслі (Гекслі), внучатий племінник Метью Арнольда, старший син історика Л. Хакслі і брат письменника О. Хакслі. Отримав освіту в Ітоні та Бейлліол-коледжі Оксфордського університету. У 1910-1912 читав лекції з зоології в Бейлліол-коледжі. Перша книга Хакслі — Особина в тваринному царстві (The Individual in the Animal Kingdom, 1912). Працював науковим співробітником в інституті Райса в Х’юстоні (шт. Техас), в 1916 р. повернувся в Англію. Під час Першої світової війни служив в Італії в генеральному штабі. У 1919-1925 викладав у Нью-коледжі і був старшим демонстратором по зоології Оксфордського університету, учасник університетської експедицію на Шпіцберген в 1921. У цей період написалсерию статей, озаглавлених Повернення в Америку (America Revisited), а в 1923 опублікував першу науково-популярну роботу — Записки біолога (Essays of a Biologist).

У 1925-1927 Хакслі — професор зоології Кінгз-коледжу в Лондоні. 1926-1929 — президент Національної спілки наукових працівників і професор Королівської асоціації. Результатом візитів в Африку і СРСР з’явилися книги Погляд на Африку (Africa View, 1931) і Вчений в країні Рад (A Scientist Among the Soviets, 1932). У 1935 Хакслі був призначений секретарем Лондонського зоологічного товариства; виконував функції директора лондонського зоопарку до 1942 року. У роки Другої світової війни організував ряд сесій Британської асоціації розвитку науки.
Помер Хакслі в Лондоні 14 лютого 1975.

Виконала Борисенко Валерія

# data[].attributes.headline
Феодосій Григорович Добржанський

# data[].attributes.subject
Феодосій Григорович Добржанський

# data[].attributes.body
Визначний український і американський еволюційний біолог, генетик і зоолог. Основоположник американської популяційної генетики. Зробив великий внесок у розвиток теорії еволюції та генетики, зокрема був однією з центральних фігур у створенні сучасної синтетичної теорії еволюції. Член Лондонського королівського товариства, Німецької академії природодослідників "Леопольдина", Шведської академії наук, Данського королівського товариства.

Виконала: Дмитрієва Анна

# data[].attributes.headline
Джордж Гейлорд Сімпсон

# data[].attributes.subject
Джордж Гейлорд Сімпсон

# data[].attributes.body
Сімпсон був, можливо, найбільш впливовим палеонтологом ХХ ст. Він ввів в 1949р. термін синтетична теорія еволюції, що позначає теорію, яка об'єднала принципи спадкування, виражені в законах Менделя і еволюційне вчення Дарвіна. Його внесок у цю теорію виражений в книгах Tempo and Mode in Evolution (1944) і Principles of Classification and a Classification of Mammals (1945).
Зробив Хом'як Роман

# data[].attributes.headline
Іван Іванович Шмальгаузен(1884-1963)

# data[].attributes.subject
Іван Іванович Шмальгаузен(1884-1963)

# data[].attributes.body
Іван Іванович Шмальгаузен народився 23 квітня 1884 р. в Києві.  Іван, закінчивши у 1901 році Першу київську чоловічу гімназію, вступив до Імператорського університету св. Володимира на фізико-математичний факультет. Лабораторії, в яких працював учений, стали центрами розвитку експериментальної біології — нової галузі науки. Праця вченого «Фактори еволюції» є цінним внеском не лише в теорію еволюції, а й у нову галузь знань — еволюційну генетику.

В останні роки життя академік І.І. Шмальгаузен захоплювався розробкою математичних методів біологічних досліджень. Учений показав, що організм — складна система, здатна до авторегуляції, тобто до саморозвитку і виправлення порушень розвитку, викликаних несприятливими умовами. Розвиток від яйцеклітини до дорослої особини І.І. Шмальгаузен розглядав як процес, який суворо регулюється на всіх рівнях організації — на рівні клітини, тканини і організму. Іван Іванович працював над книжкою з біологічної кібернетики, але закінчити її не встиг. Посмертно вийшла збірка його статей «Кібернетика та еволюція». Видатний учений І.І. Шмальгаузен помер у Москві 7 жовтня 1963 р.

# data[].attributes.headline
Чарльз Роберт Дарвін

# data[].attributes.subject
Чарльз Роберт Дарвін

# data[].attributes.body
Чарльз Роберт Дарвін (1809 — 1882) — англійський натураліст, мандрівник, засновник дарвінізму. Його праці, присвячені еволюції живих організмів, справили величезний вплив на історію людської думки, ознаменували собою нову епоху в розвитку біології та інших наук.

Дарвін народився в Шрусбері (графство Шропшир) 12 лютого 1809 в досить забезпеченій багатодітній родині лікаря.

Своєю теорією еволюції органічного світу Землі, яку назвали дарвінізмом, вчений викликав справжній фурор, розколов наукове співтовариство на два протиборчі табори. Його вчення було дуже ретельно розроблено, мало в своїй основі величезну кількість фактичного матеріалу, він пояснював явища, яким до того часу не існувало пояснення. Його робота відкривала величезні дослідницькі перспективи, і всі ці фактори сприяли тому, що дарвінізм швидко зміцнював позиції.

19 квітня 1882 р. вчений, що зробив науковий переворот помер у Дауні. Тіло Чарльза Дарвіна перенесли в Вестмінстерське абатство, де поховали біля Ньютона.

Виконав Кавецький Максим

# data[].attributes.headline
       Жан Батист Ламарк

# data[].attributes.subject
       Жан Батист Ламарк

# data[].attributes.body
Жан Батист Пьер Антуан де Моне, шевальє де Ламарк, народився 1 серпня 1744 р. у містечку Базантен, у родині небагатих дворян.

Ламарк захоплено взявся за вивчення безхребетних тварин (до речі, саме він у 1796 р. запропонував назвати їх "безхребетними"). З 1815 по 1822 р. виходила у світ семитомна праця Ламарка "Природна історія безхребетних". У ній він описав усі відомі в той час роди і види безхребетних. Лінней розділив їх тільки на два класи (хробаків і комах), Ламарк же виділив серед них 10 класів. (Сучасні вчені, на 1999 рік, виділяють серед безхребетних більш 30 типів.)
Ламарк ввів в лексику  термін, що став загальноприйнятим, - "біологія" (у 1802 р.).
Але найважливішою працею Ламарка стала книга "Філософія зоології", що вийшла в 1809 р. У ній він виклав свою теорію еволюції живого світу.

Інший "закон" Ламарка – "закон спадкування набутих ознак".Корисні ознаки, набуті твариною, на думку Ламарка, передаються потомству. Жирафи передали нащадкам витягнуту шию, комахоїди успадкували довгий язик, і т. д.