# data[].attributes.attachment_link.title
Folkekirken - Wikipedia, den frie encyklopædi

# data[].attributes.attachment_link.description
Folkekirken eller den danske folkekirke er en evangelisk-luthersk kirke. Den er det største kirkesamfund i Danmark og indtager en grundlovsfæstet særstilling i den danske stat.

# data[].attributes.attachment_link.title
Sekulariseringen breder sig, religionen følger med

# data[].attributes.attachment_link.description
Forholdet mellem religion og stat er kommet højt på dagsordenen under den nye regering. At de to er gledet fra hinanden, er et af de vigtigste kendetegn for den kristne, vestlige civilisation. Bevægelsen kaldes for sekularisering, og den har gennem et halvt årtusinde påvirket samfundet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vi får ofte at vide, at vores verden er blevet sekulariseret. Men "sekulær" kan betyde mange forskellige ting, og er det overhovedet rigtigt, at sekulariseringen breder sig?

Det bliver ofte brugt som et afgørende kendetegn ved den moderne verden. At man har adskilt det politiske og det religiøse. At vi har afviklet religionens rolle i det offentlige rum. At vi er blevet rationaliseret. Sekularisering er dog et yderst kompliceret begreb, der kan anvendes på mange forskellige måder

LÆS OGSÅ: 2000 års sekularisering

Vi får ofte at vide, at vores verden er blevet sekulariseret. Vi får ofte at vide, at den vestlige verden beror på sekulære værdier og, at vi har adskilt religion og politik i modsætning til andre dele af verden.

På den anden side mener andre, at Danmark overhovedet ikke er sekulariseret, da vi har en statskirke. Visse repræsentanter fra folkekirken mener til gengæld, at vores samfund er alt for sekulariseret og at folket mister interesse for Gud og kirken.

Når religiøst betonet terrorisme rammer os, står vi dog alle sammen i enighed om, at de sekulære værdier er med til at adskille os fra dem.

LÆS OGSÅ: "Sekularisme er ikke ateisme"

Det kan være svært at finde rundt i. For at finde op og ned i emnet er det vigtigt at skelne mellem forskellige betydninger af ordet "sekularisering."

Sekularisering som adskillelse af politik og religion
Politisk set forbindes sekularisering med adskillelsen af kirke og stat - eksempelvis med, at ét land har religionsfrihed og at staten ikke støtter nogen specifik religion. Når USA bliver beskrevet som et sekulært land er det med henvisning til denne idé.

I midten af det 20. århundrede ser man udviklingen af en række stater, der gennemgår en hastig moderniseringsproces. Denne modernisering indebar ofte fokus på en klar adskillelse mellem religion og politik. For eksempel Atatürks Tyrkiet i 1920erne, Nassers Egypten i 1950erne eller Nehrus Indien i 1940erne. Vidt forskellige nationer, men med det fællestræk, at deres ledere så enhver blanding af stat og religion som umoderne og irrationel.

Politisk kan sekularisering også betyde, at det offentlige rum bør være religionsneutralt. I Europa er dette mest tydeligt i Frankrig, hvor der er forbud mod religiøse tegn i skoler og andre offentlige institutioner.

Men også Anders Fogh Rasmussens udtalte i Politiken d. 20 maj 2006, at for meget religion i det offentlige rum truer samfundets sammenhængskraft.

Sekularisering som en historisk proces
En anden måde at forstå sekularisering på er fuldstændig deskriptiv. Historisk set er sekularisering ofte forbundet med en proces, hvor samfundet gennemgår hvad man sociologisk kalder "en funktionel differentiering". Med dette menes at samfundets forskellige sfærer såsom kirke, sygevæsen og uddannelsesinstitution adskilles fra hinanden.

Kirken tager sig af det kirkelige og skolerne og universiteterne tager sig af uddannelse. Groft sagt er kirkens funktion i dag, at den er en kirke og ikke en institution for sygepleje eller uddannelse, som det har været før i tiden.

LÆS OGSÅ: Sekulariseringen breder sig, religionen følger med

Når vi taler sammen i offentlige instanser såsom inden for folkeskolen eller sygevæsenet er det derfor uden henvisning til noget religiøst, da det har sin egen plads uden for disse sfærer.

Et sociologisk fænomen
Sociologisk diskuterer man ofte om sekularisering som et karaktertræk ved det moderne.

Modernitet afvikler religion, og jo mere rationelle vi bliver, jo mindre religiøse bliver vi. I samfundsvidenskaberne bliver dette kaldt sekulariseringsteorien.

I den tidlige sociologi blandt tænkere som August Comte og senere Max Weber og Émile Durkheim var denne proces nærmest taget for givet. Som verden bliver mere moderne, vil religion langsomt miste sin betydning.

LÆS OGSÅ: Fundamentalistisk sekularisme

Denne opfattelse varede ved i det meste af det 20. århundrede, men er i dag generelt afvist. Dette hænger først og fremmest sammen med det banale faktum, at religion ikke er forsvundet nogen steder hen. Religion er muligvis privatiseret og forandret, men er ligeså meget i live, som den altid har været.

Blandt andet har sociologen José Casanova, i sin bog Public Religions in the Modern World, påpeget, hvordan religion spillede en aktiv politisk rolle i nogle af de vigtigste politiske begivenheder i nyere tid. Som eksempler nævnes den katolske kirkes rolle i modstanden mod kommunisme i Polen og koblingen mellem marxisme og islam under den Iranske revolution i 1979.

LÆS OGSÅ: Konflikter førte til et nyt syn på sekularisering

Hertil kan føjes den amerikanske kristne højrefløj, der får enorm politisk indflydelse under Ronald Reagans regeringsperiode. Eller hvordan politisk islam i dag er blevet en væsentlig aktør på den verdenspolitiske dagsorden.

Dette kan man lovprise eller begræde, men det er forfejlet at anskue det moderne politiske system som en entydig sekulær proces, hvor religionen mister sit politiske kritiske potentiale.

En idéhistorisk sekularisering
Sekulariserng kan også forstås som en idehistorisk udvikling. I oplysningstiden i løbet af 16- og 1700-tallet sker der en sekularisering af vores forklaringsområder. Med dette menes, at religion taber terræn på områder, som den tidligere har hersket over.

Denne sekulariseringsproces betyder, at spørgsmål om moralfilosofi kan diskuteres og behandles uden nogen religiøs reference. Vi bruger ikke længere bibelske referencer, når vi diskuterer moral og etik i samfundet. Ikke nødvendigvis.

Naturvidenskabens spørgsmål om naturens orden og menneskets oprindelse kan behandles fuldstændig materielt uden, at man skal henvise til nogen "designer" eller skaber.

Den brede selvfølgelighed som denne videnskabsforståelse har i dag, er også en del af en historisk proces, hvor religionens intellektuelle status har forandret sig.
Før i tiden bruge videnskabsfolk tid på at finde ud af, hvor sjælen var placeret i kroppen. Det gør man ikke længere.

Er Danmark er sekulært land?
Danmark er et interessant eksempel, når man taler om sekularisering. Ser man på det rent institutionelt, vil mange argumentere for, at vi overhovedet ikke er et sekulært land. Ifølge paragraf 4 i Grundloven støtter staten folkekirken, og vi har et statsstøttet teologisk fakultet, der uddanner landets folkekirkepræster.

LÆS OGSÅ: Tyrkiet skaber ny sekularisme

I den sammenhæng er Tyrkiet altså et mere sekulært land end Danmark

Hvis man anskuer sekularisering som en proces, hvor kirken mister betydning for mennesker i samfundet, vil man se et andet billede. For eksempel har den amerikanske sociolog Phil Zuckerman lavede en undersøgelse af danskeres religiøsitet i bogen Samfund uden gud fra 2008. Hans konklusion er, at religiøsitet er meget svært at få øje på i Danmark, hvis man interviewer folk om deres tro

Der er dog også andre, der har fundet frem til, at danskere i høj grad er religiøse, men, at religiøsitet blot er blevet mere individualiseret og privatiseret.

De forskellige opfattelser viser blot, at det sekulære skal undersøges og forstås på forskellige måder, alt efter hvilket aspekt af samfundet man taler om.

Mens samfund kan være sekulariseret på et institutionelt niveau, kan de samtidig have en enormt aktiv religiøs aktivisme blandt befolkningen. Det ser man for eksempel i USA. Og i Danmark kan man sagtens have en statsstøttet kirke, der i dag oplever flere og flere udmeldinger.

# data[].attributes.attachment_link.description
Vi får ofte at vide, at vores verden er blevet sekulariseret. Men "sekulær" kan betyde mange forskellige ting, og er det overhovedet rigtigt, at sekulariseringen breder sig? Det bliver ofte brugt som et afgørende kendetegn ved den moderne verden. At man har adskilt det politiske og det religiøse.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
SEKULARISERING: De fleste danskere kommer ikke regelmæssigt i kirken, men har alligevel et kulturkristent udgangspunkt, hvor de lever efter den kristne morallære

I et helsides indlæg i Politiken i maj måned vedkender Anders Fogh Rasmussen sig tydeligt sit eget ståsted i kristendommen, og han forsvarer det tætte forhold mellem folkekirken og staten.

"Det kristne samfund er gennemsyret af den kristne tænkning, ganske enkelt fordi de fleste danskere er kristne", siger han - og det er der ikke noget galt med.

Statsminister Anders Fogh Rasmussen identificerer sig selv som kulturkristen i et interview i DR2 Deadline dagen efter artiklen i Politiken, og siger samtidig, at "når Danmark er et samfund med ret stærk sammenhængs-kraft, så er det jo fordi, det massive flertal af danskere har det, jeg kalder et kulturkristent udgangspunkt. Det har på en eller anden måde holdt og holder stadig det danske samfund sammen."

En opinionsundersøgelse, som Catinét har lavet for Ritzau, viser, at over halvdelen af alle danskere - 55,2 - opfatter sig selv som kristne mennesker. Yderligere 19,9 procent svarer "ja måske", mens 23,7 procent svarer "nej".

Samtidig spørger undersøgelsen til, hvad der definerer et kristent menneske, hvor de to faktorer, der betyder mest, er dels dåben og medlemskabet af en kirke, og dels at man lever efter de kristne moralbegreber. På tredjepladsen kommer tilhørsforholdet til en kristen kultur, mens troen på Jesus som Guds søn først kommer som nummer fire.

Den danske statsleder har altså ligesom de fleste andre danskere valgt at kalde sig kulturkristen, hvilket hentyder til, at man har en moderat religiøs holdning i en globaliseringstid, hvor ideen om det multikulturelle samfund rykker nærmere de danske grænser.

Kulturkristendom
At være kristen betyder for nogle, at man bekender, at "Jesus er Kristus, Guds enbårne søn før evighedernes evigheder, ved hvem verden er skabt, og som i tidens fylde blev menneske ved jomfru Maria for at give frelse og evigt liv til os."

Således formuleres kristendommen i den danske folkekirkes bekendelsesskrifter. Men det er ikke i denne forstand, de fleste danskere vedkender sig kristendommen.

Begrebet kulturkristen kan defineres i modsætning til begrebet kirkekristen, hvor kirkekristne er mennesker, der tillægger kirken samt deltagelse i gudstjenester stor betydning.

Kirkekristne opfatter sig selv som overbeviste kristne i og med, at man har tilegnet sig den kristne tro og indoptaget den i livet. Det er afgørende at deltage i søndagsgudstjenesterne og forstå sig selv som samt være medlem af et kirkekristent fællesskab. Men det er blot omkring tre procent, der kommer regelmæssigt til søndagsgudstjenester.

Som kulturkristen er man oftest også medlemmer af folkekirken, men man deltager ikke aktivt i gudstjenester. Kulturkristne er altså ikke praktiserende, men kommer kun i kirke i forbindelse med juleaften, dåb i familien og kirkelige handlinger som bryllup og begravelse.

Det vil sige, at det kristne tilhørsforhold er en dansk kulturel identitet, fordi de traditionelle kristne værdier udgør grundtræk i den danske kultur. Det er vigtigt, at værdierne forbliver de samme, fordi det er et grundlag for ens traditionsbundne holdepunkt, selvom det ikke er en integreret del af det liv, man lever. De kirkelige ritualer ved dåb, bryllup og begravelse er en form for skjult religiøs tilslutning til kulturkristendommen.

Det religiøse Danmark
Ved et første blik på Danmark er det et altdominerende mono-religiøst, kristent land med et landskab præget af mange kirker. Men i baggårds- og kælderlokaler og private hjem gemmer der sig moskeer og templer, hvor muslimer, hinduer og buddhister praktiserer deres religioner.

Men man kan endnu ikke kalde Danmark et multireligiøst land, men et kristent land med en del minoritetsreligioner, idet størstedelen af befolkningen er folkekirkekristne. Derimod giver kulturkristendommen anledning til, at den enkelte dansker ved siden af medlemskabet af folkekirken kan være multireligiøs.

Der er ingen sikre tal, men det vurderes, at mere end 1 million danskere har været i kontakt med New Age miljøet og dets forestillinger, hvilket er et tidstypisk træk i en postmoderne og globaliseret verden, hvor individet selv kan sammenstykke sin egen religion af elementer fra alverdens religioner.

Svaret "Jeg er kulturkristen!" på spørgsmålet "Er du religiøs?", giver det moderne menneske mange åbne muligheder. For det første er en af religionens funktioner at skabe rammer, socialt fællesskab og identitet. Religion giver en fornemmelse af at høre til og høre hjemme, og som kulturkristen opnår man dette.

For det andet undgår man at tage stilling til de svære trosspørgsmål og er fri for at sætte sig ind i kirkens teologi og dogmer. Og for det tredje åbner det at være fælles om noget for, at man samtidig er forskellig fra andre og kan definere sig selv i modsætning til andre.

Betegnelsen "kulturkristen" har vundet indpas, og kulturkristendommen betragtes efterhånden som en helt normal og betydningsfuld religion, fordi det at være dansk forbindes med at være medlem af folkekirken.

Samtidig spiller den kristne kulturarv en rolle for danskernes opfattelse af, hvad religion er og bør være, for så snart man er praktiserende eller fanatisk troende, er man ikke religiøs på den "normale" måde.

Grundtvig sagde: Menneske først, kristen så. Mange mener i forbindelse med den tanke, at kristendommen er finest som en morallære, hvor den kristne overbevisning primært skal vise sig i næstekærlige handlinger og holdninger.

# data[].attributes.attachment_link.description
SEKULARISERING: De fleste danskere kommer ikke regelmæssigt i kirken, men har alligevel et kulturkristent udgangspunkt, hvor de lever efter den kristne morallære I et helsides indlæg i Politiken i maj måned vedkender Anders Fogh Rasmussen sig tydeligt sit eget ståsted i kristendommen, og han forsvarer det tætte forhold mellem folkekirken og staten.

# data[].attributes.body
død

# data[].attributes.body
efter døden, hvad sker der efter døden

# data[].attributes.attachment_link.description
For 1.600 år siden levede en præst ved navn Augustin i Nordafrika. Efter at han var blevet kristen, skrev han mange bøger om den kristne tro og om synet på mennesket og Gud. Disse bøger fik meget stor betydning for kirken og for kristendommens udvikling helt frem til vore dage.

# data[].attributes.headline
Sekulariseringen breder sig, religionen følger med

# data[].attributes.subject
Sekulariseringen breder sig, religionen følger med

# data[].attributes.body
https://www.kristeligt-dagblad.dk/id%C3%A9-tanke/sekulariseringen-breder-sig-religionen-f%C3%B8lger-med?_ga=2.25711677.1411255632.1519383499-257649928.1519383498

# data[].attributes.body
https://www.religion.dk/viden/hvad-er-en-kulturkristen

# data[].attributes.body
Kirken tager sig af det kirkelige og skolerne og universiteterne tager sig af uddannelse

# data[].attributes.headline
hindrer religiøs indblanden i statslige affærer

# data[].attributes.subject
hindrer religiøs indblanden i statslige affærer

# data[].attributes.body
Dåb, konfirmation, begravelse

# data[].attributes.body
Adam skabte kvinden

# data[].attributes.body
Sekularisering som adskillelse af politik og religion

# data[].attributes.body
https://da.wikipedia.org/wiki/Folkekirken

# data[].attributes.body
https://www.religion.dk/religion.dk/hvornaar-er-man-egentlig-sekulaer
hvad vi får af vide

# data[].attributes.body
Adam og Eva spiste et æble og fordi det var forbudt og spise af det træ blev de sendt ned på jorden og fik en masse straffe fx. at kvinder skulle føde i smerte.