# data[].attributes.headline
Матеріали до уроку

# data[].attributes.subject
Матеріали до уроку

# data[].attributes.body
Життєвий та творчий шлях Василя Стуса

# data[].attributes.attachment_link.title
Стус Василь Семенович - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Васи́ль Семе́нович Стус ( 6 січня 1938, село Рахнівка, Гайсинський район Вінницька область - 4 вересня 1985, табір ВС-389/36-1 біля села Кучино, Пермський край, РРФСР) - борець за незалежність України у XX столітті, видатний український поет XX століття, перекладач, прозаїк, мислитель, літературознавець, правозахисник. Один із найактивніших представників українського культурного руху шістдесятників.

# data[].attributes.headline
Матеріали до уроку

# data[].attributes.subject
Матеріали до уроку

# data[].attributes.body
Життєвий та творчий шлях Івана Франка

# data[].attributes.attachment_link.title
12 цікавих фактів із життя Івана Франка

# data[].attributes.attachment_link.description
Що ми знаємо про письменника, публіциста, перекладача, громадського діяча Івана Франка? Те, що його називають 'українським каменярем'; те, що він написав 'Захара Беркута' та 'Борислав сміється', а його 'Вічного революціонера' вже багато років цитують відомі люди у всьому світі. Але цих фактів недостатньо, щоб розкрити постать відомого митця. Отож,

# data[].attributes.headline
Леся Українка

# data[].attributes.subject
Леся Українка

# data[].attributes.body
До уроку "Життєвий та творчий шлях Лесі Українки"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Леся Українка - письменниця, що стала символом України

Леся Українка (справжнє ім'я Лариса Петрівна Косач-Квітка) народилася 13 лютого (25 лютого) 1871 року в м. Новоград-Волинський (тепер Житомирська область). Померла 19 липня (1 серпня) 1913 року в селищі Сурамі (Грузія). Видатна українська поетеса, письменниця, перекладачка, діяч культури.

Вона народилася слабкою і тендітною, практично постійно хворіла, померла у віці 42 років, ставши символом України, її непокори, самобутності, незалежності, опинившись в одному ряду з Тарасом Шевченком, Григорієм Сковородою, Петром Могилою, Андрієм Шептицьким, Іваном Франком.

9 заслуг Лесі Українки перед народом України.

1. Завдяки її творчості українська література зайняла одну з найвищих позицій у світовій культурі, а про українців і Україну заговорили у всьому світі, захоплюючись разючими картинами життя "цього великого, самобутнього, гостинного і разом з тим сміливого, відважного народу, нескореного тими бідами, які довелося пережити українцям за свою довгу і славну історію".

Лесю Українку знають у всьому світі. Її твори перекладені багатьма мовами. Досі не втратили своєї актуальності збірки віршів "На крилах пісень", "Думи і мрії", "Відгуки", збірники поем "Давня казка", "Одно слово", збірники драм "Бояриня", "Кассандра", "В катакомбах", "Лісова пісня" та інші.

2. Леся Українка різко розсунула традиційні жанри української літератури. З-під її пера вийшли блискучі твори епічного характеру, приголомшливі драматичні творіння, яскраві прозові роботи, в тому числі публіцистика. І це крім поезії.

У 19-річному віці вона самостійно склала для своїх сестер підручник "Стародавня історія східних народів" українською мовою. Також вона багато перекладала на українську мову М. Гоголя, А. Міцкевича, Г. Гейне, В. Гюго, Гомера та ін.

Нові образи, які привносилися в українську літературу письменницею, "приходили" з різних джерел, що також було вельми незвичайним і дозволило значно розширити кордони сучасної Українці літератури. Так, феноменально ерудована дівчина, яка знала безліч мов досконало, легко і абсолютно природним чином "поселяла" в Україні сюжети з Давнього Єгипту ("В дому роботи - в країні неволі"), староєврейської історії ("У полоні", "На руїнах"), періоду раннього християнства ("Руфін і Прісцілла", "Адвокат Мартіан"), європейського Середньовіччя ("Роберт Брюс", "Стара казка") та ін.

І це настільки було гармонійно, що читачами сприймалася як щось своє, рідне, споконвічно знайоме, особливо коли романтичні герої творів Лесі Українки, як уособлення мужності і сили українського народу, боролися без компромісів з вульгарністю тиранії і деспотизмом можновладців. Так, за жанровими законами романтизму, герої в багатьох випадках гинули, але це у письменниці було пов'язано і з власною концепцією необхідності жертв заради загальної та повної перемоги.

Одна з кращих драм Лесі Українки "Одержима" була присвячена коханому, білорусу Сергію Мержинському, і була написана у його смертного одра в Мінську у 1901 році.

3. Основна тема творчості Лесі Українки - це національно-визвольна боротьба українського народу, впевненість у перемозі в цій боротьбі. При тому в цій темі вона виступила новатором, впроваджуючи, крім інноваційних стилістичних і жанрових прийомів, нові образи борців за волю, незалежність, свободу України. Усе це чітко проявилося в ранніх творах (поема "Самсон", поетичний цикл "Сльози-перли", "Невільницькі пісні"), а найвищого піку майстерності досягло в таких шедеврах, як "Триптих" і "Оргії".

4. Основними джерелами творчості Лесі Українки стали її власні переживання. Завдяки їм в українській поезії з'явилися надзвичайно прекрасні по глибині ліричності, душевного драматизму і психологізму твору - від раннього циклу "Зоряне небо" до "Весна в Єгипті" і "З подорожньої книжки" (1910-1911 р.).

5. Крім романтизму, Леся Українка створила чимало шедеврів в інших літературних напрямках. Так,

декадентство характерно для "Блакитної троянди";

реалізм - для "Єдиний син", "Над морем", "Приязнь", естетизм ("поезія чистої краси") - для одного з найгеніальніших творів письменниці - драми-феєрії "Лісова пісня".

6. Леся Українка однією з перших стала поєднувати у своїй творчості кращі традиції української літератури з досягненнями сучасної європейської поезії. І разом з тим привносила власні новаторські жанрово-стилістичні методи і концептуальні ідеї, що збагатили не тільки українську, а й європейську літературу.

7. Створюючи драми в стилі античності і Середньовіччя, письменниця тим самим прилучала свій народ до скарбів світової культури і разом з тим показувала світові самобутність і унікальність українців. Вона вдосконалила формальні можливості української поезії, розсунула естетичні концепції літератури, розширила жанрові та стилістичні можливості поезії, прози, драматургії.

8. Леся Українка стала найбільшим збирачем українського фольклору, зберігши його для нащадків, знала близько 500 народних пісень, написала роботу по фольклористиці "Купала на Волині". Її чоловік Климентій Квітка з її голосу записав великий цикл народних пісень. До речі, вони, Леся і Климентій, були першими українськими фольклористами, хто почав записувати народні українські пісні на фонограф.
9. Леся Українка переклала українською мовою Гейне, Байрона, Гомера, Данте, Шекспіра, поезію Стародавнього Єгипту, гімни "Рігведи" та ін.
Творча спадщина Лесі Українки включає більше 270 віршів, не рахуючи поем і віршованих драматичних творів, півтора десятка оповідань, стільки ж статей, величезну кількість перекладів, безліч зібраних унікальних народних пісень, казок, переказів, легенд українського народу.

Цікаві факти про Лесю Українку.

Дівчинка народилася дуже слабкою і завжди виглядала тендітною. У сім'ї її ніжно кликали Зеічкою (тоненькою билинкою).

Практично все життя хворіла. Не встигнувши вилікуватися від нестерпних болів у нозі, зробивши вдалу операцію в Берліні, письменниця знову переживала страшні муки. А в останні роки до туберкульозу додалася невиліковна хвороба нирок.

В 4 роки Лариса навчилася читати.

Перший свій вірш ("Надія") написала у віці 9 років. Він був присвячений тітці Олені Антонівні Косач, засланій до Сибіру за участь у замаху на шефа жандармів.

У 13 років видала 2 книги поезії під псевдонімом "Леся Українка", який запропонувала її мати.

У 14 років Леся публікує два переклади повістей Гоголя і першу свою поему "Русалка".

Леся і її старший брат Михайло, майбутній український вчений-метеоролог і письменник (за нерозлучність в сім'ї їх часто називали жартома загальним ім'ям - Мішелосіє), вчилися у приватних учителів.

Мати Лесі разом з дітьми ходила по хатах в селі і збирала різні пісні та орнаменти в свою колекцію.

Першою вчителькою музики майбутньої великої письменниці стала тітка Саша, до якої Леся на все життя зберегла почуття глибокої вдячності.

Леся мала феноменальні здібності до мов. Казала про себе, що, мабуть, немає такого звуку, який вона не могла б вимовити. Вільно розмовляла українською, російською, болгарською, польською, французькою, німецькою та італійською мовами, писала українською, російською, німецькою та французькою мовами, перекладала з давньогрецької, польської, англійської, німецької, італійської та французької мов. Добре знала латину, а в Єгипті почала вивчати іспанську мову.

Вважають, що першим справжнім коханням Лесі Українки був білорус, революціонер Сергій Мержинський. Познайомилися вони в Ялті у 1897 році, куди приїхали на лікування (обидва хворіли на туберкульоз).

Мержинський помер на руках Лесі Українки в Мінську від туберкульозу легенів. У його смертного ложа дівчина написала поему "Одержима" - одну з найсильніших у її творчості. Вона до кінця своїх днів любила білоруса, навіть коли вийшла заміж за нескінченно відданого їй Климентія Квітку.

Через шість років після смерті Сергія Мержинського на читаннях літературно-артистичного гуртка Київського університету письменниця зустрічає свого майбутнього чоловіка - студента-першокурсника Климентія Квітку, музикознавця і невтомного збирача народних пісень. Леся Українка запропонувала йому записати від неї пісні, які вона знала. Так вони і познайомилися, і між ними виникла глибока взаємна прихильність.

Мати Лесі була категорично проти зв'язку дочки з новим другом. Вона вважала, що небагатий друг її дочки зовсім не через любов "прив'язаний" до забезпеченої Лесі. Але письменниця, на подив матері, відмовилася від батьківських грошей і пішла жити до Климентія. Незабаром вони одружилися.

Всупереч припущенням матері Українки, чоловік її дочки, щиро люблячи свою дружину, продавав всі свої речі, щоб забезпечити хороше лікування Лесі у кращих докторів Європи. Однак хвороба продовжувала прогресувати...

Серед інших сердечних захоплень генія української літератури дослідники називають ім'я Нестора Гамбарашвілі, студента Київського університету, що мешкав у Косачів. Вона вчила його французькій мові, він її - грузинській.

А першим коханням Лесі Українки деякі дослідники називають Максима Славинського - в майбутньому одного з керівників Центральної Ради, посла Української Народної Республіки у Празі, заарештованого чекістами, який помер в тюремному ув'язненні.

Біографія Лесі Українки.

Лариса Петрівна Косач (Леся Українка) народилася 13 (25) лютого 1871 року в місті Новограді-Волинському в дворянській родині нащадків української козацької старшини.

Батько майбутнього класика українкою літератури Косач Петро Антонович (1841-1909) походив з дворян Чернігівської губернії. Був видатним юристом, громадським діячем, в 1901 році "за заслуги" став дійсним статським радником. У 1897 році - маршалок Ковельського повіту. Поміщик.

Він дуже любив літературу і живопис. У будинку Косачів часто збиралися письменники, художники і музиканти, влаштовувалися вечори і домашні концерти.

Мати Лесі, Драгоманова-Косач Ольга Петрівна, походила з дрібнопомісних дворян Полтавської губернії. Була відомою письменницею, чиї твори виходили під псевдонімом Олена Пчілка. Крім того, брала активну участь у жіночому русі, видавала альманах "Перший вінок".

Дядя (брат матері), Драгоманов Михайло Петрович, - стовбовий дворянин, відомий публіцист, літературознавець, фольклорист, громадський діяч, учений - приват-доцент Київського університету, професор Софійського університету (Болгарія). Довгий час жив за кордоном (у Франції та Болгарії), співпрацював з Іваном Франком.

Дослідники вважають, що не так батько і мати вплинули на формування поглядів талановитої дитини, отримання феноменальної освіти, розвиток творчих здібностей майбутнього класика української літератури, як її дядько. Саме він більшою мірою вплинув на світогляд племінниці і допоміг вивчити безліч іноземних мов, що, у свою чергу, дало можливість дівчині "вживу" стикнутися зі скарбницею світової літератури, читаючи геніальні творіння в оригіналі.

У 1876 році, коли Ольга Косач разом з Лесею та Михайлом відпочивали в селі Жабориці, дівчина вперше почула розповіді матері про мавок і познайомилася з українським народним фольклором. З цього моменту народні українські перекази, побут і культура, які описані в легендах, казках і міфах, стали одним з головних захоплень Українки.

У березні 1879 року заарештовують Олену Антонівну Косач, тітку Лесі, за участь у замаху на шефа жандармів Дрентельна. Пізніше її висилають до Сибіру. Дізнавшись про це, Лариса пише перший свій вірш "Надія".

6 (18) січня 1881 року Леся сильно застудилася, що стало початком важкої хвороби, яка тривала до кінця її днів.

У цьому ж році Ольга Косач привозить дітей до Києва для навчання у приватних викладачів. Михайло і Леся вчаться за програмою чоловічої гімназії. Леся бере уроки гри на фортепіано у дружини Миколи Лисенка Ольги О'Коннор.

На початку травня 1882 року Косачі переїжджають до села Колодяжного, що з того часу і по 1897 рік стало їх постійним місцем проживання.

Влітку 1883 у Лесі діагностували туберкульоз кісток. У жовтні цього ж року професор А. Рінек оперував ліву руку, видалив кістки, уражені туберкульозом. Рука залишилася скаліченою, тому про музичну кар'єру Лесі довелося забути, хоч такі мрії були.

З 1884 року Леся активно пише вірші українською мовою ("Конвалія", "Сафо", "Літо червоне пройшло" і ін.) і публікує їх у Львові в журналі "Зоря". Саме в цьому році і з'явився псевдонім "Леся Українка".

Деякий час Леся вчилася в художній школі Миколи Мурашка в Києві. Збереглася написана нею олійними фарбами картина. Надалі освіту здобувала самостійно, в чому їй активно допомагала мати.

У 1891 році Українка побувала в Галичині, а пізніше і на Буковині. Там познайомилася з І. Франком, М. Павликом, О. Кобилянською, В. Стефаником, О. Маковеєм, Н. Кобринською та багатьма іншими видатними творцями.

На початку березня 1907 року Леся Українка переїжджає з Колодяжного до Києва, а наприкінці березня разом з Климентієм Квіткою здійснює поїздку до Криму, де відвідує Севастополь, Алупку, Ялту.

7 серпня 1907 року Леся Українка і Климентій Квітка офіційно оформили шлюб у церкві і поселилися в Києві. 21 серпня вони разом вирушають до Криму, де Квітка отримав посаду в суді.

У цей період письменниця дуже активно працює. Вона завершує драматичну поему "Айша і Мохаммед", закінчує поему "Кассандра", роботу над якою почала у 1903 році. Також в публікацію направляє завершену поему "На руїнах". У вересні було написано вірш "За горою зірниці", продовжена робота над творами "У пущі", "Руфін і Прісцілла".

У червні 1906 року Леся Українка була обрана в правління київської "Просвіти", де вона займалася бібліотекою. Однак царські жандарми відмовили у відкритті публічної бібліотеки, а пізніше заарештували письменницю. Після цього була закрита і сама "Просвіта".

Після 1907 року через сімейні обставини і прогресуючу хворобу Українка змушена жити в основному за кордоном, присвячуючи вільний час виключно творчості.

Останні роки життя Лариси Косач-Квітки пройшли на курортах Єгипту і Грузії. Разом з чоловіком працює над зібранням фольклору, активно пише і обробляє власні твори. Так, на Кавказі за кілька днів пише драму-феєрію "Лісова пісня", а в останній рік життя написала драматичну поему "Оргія" і присвячений Івану Франку лірико-епічний триптих: "Що дасть нам силу?", "Орфеєве чудо", "Про велета".

Дізнавшись про важкий стан Лесі, в Грузію приїхала її мати, якій Леся диктувала начерки своєї останньої, незакінченої драми "На берегах Олександрії".

Померла Леся Українка 19 липня (1 серпня) 1913 року в Сурамі, Грузія. Похована на Байковому кладовищі в Києві.

Увічнення пам'яті.

На Байковому кладовищі в Києві класику української літератури встановлено пам'ятник.

Також пам'ятники Лесі Українці встановлені в Торонто (Канада), Москві, Грузії (Телаві), Баку, Балаклаві (Крим).

Іменем Лесі Українки названі: бульвар і площа в Києві, вулиці в Москві, Луцьку, Тбілісі, Мінську, Львові, Одесі, Рівному, Харкові, Батумі, Бресті, Полтаві, Ялті, Сімферополі, Євпаторії, Севастополі, Іркутську, Сочі, Житомирі, Чернівцях , Сумах, Вінниці, Ковелі, Черкасах, Горлівці, Кременчуці, Гадячі, Мелітополі, Копейську, Прип'яті.

На честь великої української письменниці також названі

бібліотека №268 ім. Л. Українки в Москві;

Східноєвропейський національний університет у Луцьку;

Національний академічний театр російської драми в Києві;

музично-драматичний театр у Дніпродзержинську;

швейна фабрика в Черкасах.

Музеї Лесі Українки відкриті в Києві, Новограді-Волинському, Колодяжному (музей-садиба Лесі Українки), в Ялті, Грузії.

На честь Лесі Українки в Україні випущені срібна монета і банкнота із зображенням письменниці номіналом 200 гривень.

На честь Українки випущений ряд поштових марок:

В Україні присуджується літературна премія імені Лесі Українки - одна з найпрестижніших.

Деякі твори Лесі Українки були екранізовані:

1961 - "Лісова пісня" (фільм, 1961);

1976 - "Лісова пісня" (мультфільм);

1981 - "Лісова пісня. Мавка"(фільм);

1986 - "Спокуса Дон Жуана".

Леся Українка в соціальних мережах.

У соціальній мережі Facebook є спільнота:

В "Однокласниках" за запитом "Леся Українка" знайдено 14 груп:

У "Вконтакте" за запитом: "Леся Українка" знайдено 22 спільноти:

В Youtube за запитом: "Леся Українка" - 7 400 відповідей:

Документальний фільм: "Обличчя української історії. Леся Українка".

Як часто користувачі Яндекса з України шукають інформацію про Лесю Українку?

Для аналізу популярності запиту "Леся Українка" використовується сервіс пошукової системи Яндекс wordstat.yandex, виходячи з якого можна зробити висновок, що за станом на 7 січня 2016 року кількість запитів за місяць склала 19981, що видно на скрині:

За період з кінця 2014 р. найбільшу кількість запитів зареєстровано в березні 2014 р. - 46 381 запит за місяць:

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
косач-квітка лариса петрівна (леся українка)

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка - письменниця, що стала символом України

# data[].attributes.attachment_link.description
Леся Українка (справжнє ім'я Лариса Петрівна Косач-Квітка) народилася 13 лютого (25 лютого) 1871 року в м. Новоград-Волинський (тепер Житомирська область). Померла 19 липня (1 серпня) 1913 року в селищі Сурамі (Грузія). Видатна українська поетеса, письменниця, перекладачка, діяч культури.

# data[].attributes.headline
Матеріали до уроку

# data[].attributes.subject
Матеріали до уроку

# data[].attributes.body
Тема уроку "Життєвий та творчий шлях Ліни Костенко"