# data[].attributes.body
L'exili és el fet d'abandonar (voluntàriament o per la força, si en aquest no són benvinguts) el territori propi per a anar a un altre. Generalment obeeix a motivacions polítiques, i es pot entendre com una forma de càstig o de vida en solitud. També s'utilitza quan un grup humà abandona el territori que identifica com a propi, és una situació que també ens hi podem referir amb els termes 'diàspora'  i 'refugiats' , depenent el cas.

La gent s'exilia per el fet de que al seu país estan en guerra i van en busca de millors condicions i seguretat,.

A partir de l'experiència de les dones que protagonitzen el llibre, exiliar-se comporta molts patiments com, veien a familiars i amics morir pel camí, la gent va perdre tots els seus objectes de valor, van deixar les seves pertinences enrere metre anaven cap a França, van ser bombardejats per avions fascistes dies i nits per a que després una vegada a França fossin humiliats pels gendarmes i posats en camps de concentració on les condicions eren infrahumanes, tenien mala alimentació i aigua no potable ( aigua salada). Això va causar que gent que va sobreviure a la guerra civil, morís en camps de concentració francesos.

FOTOGRAFIES DE LA RETIRADA DEL 1939

Algunes de les persones de la retirada del 1939 han deixat familiars enrere, han hagut de veure amics morir i a més, van perdre tots els objectes de valor i es per això que no porten bosses, i si en porten, amb petites coses, també porten la roba molt desgastada. Podem veure a una imatge, que a un nen li falta una cama, això es degut als bombardejos per els avions fascistes.

http://culturamataro.cat/ca/agenda/article/la-retirada-exili-febrer-1939-2649

Prats de Molló  -  http://www.xavierfebres.com/2019/01/retirada-republicana-del-1939-historia.html

http://treballsocialcarlosjoanbelen4a.blogspot.com/2016/05/tasca-4-els-anys-de-la-fam-despres-de.html

https://www.google.com/url?sa=i&source=images&cd=&ved=2ahUKEwiH-Knl2vrgAhUCxYUKHS8QBs0Qjhx.html

# data[].attributes.body
Una nit, el seu germà va anar a buscar a la seva família i a ella amb un camió que ell havia aconseguit, aquest anava ple de persones i els avions els disparaven contínuament. Van anar cap a França, una vegada allà van ser portats a un camp de concentració d'Argeles on les condicions eren infrahumanes, bevien aigua salada i això els va provocar trastorns intestinals. Més tard, quan va quedar embarassada, es traslladada al camp de concentració de Saint-Cyprien i anirà a la maternitat on donarà a llum a Rubén Oliva.

# data[].attributes.body
Ella, al costat de les seves amigues, va emprendre la ruta cap a França.
Dels bombardejos constants, li va entrar un tros de metralla al ull i
van buscar un oculista perquè es el tragués.
A Puigcerdà es va trobar amb el seu marit i junts van arribar a França, on es van posar tristos en veure que anirien a un camp de concentració.
Els francesos els van posar una "dutxa" amb aigua freda ja que la gent es moria per qüestions d'higiene.
També diu que els francesos passaven dels que tenien problemes de salut i, tot i haver metges republicans, no tenien els medicaments.
Un any després va ser traslladada al camp de Saint-Cyprien, igual que Remei Oliva, també estava embarassada en aquest llavors. Més tard, Elisabeth Eidenbenz, li va dir que es la portava a una maternitat. Una vegada en la maternitat, Elisabeth, els va explicar com va sorgir el projecte i després els va donar menjar. El seu marit se'n va anar a Mèxic però ella es va quedar. Va donar a llum a Felip. Després es va anar a Mèxic per reunir-se amb la seva parella però va descobrir que ja havia tingut fills amb una altra dona
així que no va voler saber res més d'ell.

Va sentir molt dolor quan van haver d'abandonar als seus amics.
Tenia molta ràbia per no poder revelar-se contra les injustícies dels francesos.
La seva major por era que el seu fill naixés en aquells camps.
El seu èxit és haver donat a llum un nen sà.

FELIPE SÁEZ: Es va criar a Mèxic, on a aconseguit formar una família i conseguir un treball, i no vol tornar a Espanya per no perdre-ho tot. Quan era petit no es va sentir diferent als demès a la classe perque la majoria tambè eren fills d'exiliats espanyols.

# data[].attributes.body
El seu marit va iniciar la retirada que va coincidir amb el naixement del seu segon fill, era  tinent de l'exèrcit republicà del front d'Aragó i mèdic.
Un dia es va presentar una dona de Perpinyà donant-li informació del seu marit, noticies que no va tenir durant sis mesos.
El seu marit no podia tornar perquè estaven fusilant a les persones que tenien a veure amb la represió franquista.
Ella es va dirigir cap a França i per el camí es va trobar a un conegut de la família el qual la va deixar passar a Perpinyà.
EL seu marit estava amagat i li va dir a ella que volia tornar, perquè ella es va negar i va tornar  i va deixar els fills als seus sogres i va tornar a anar a França. Van viure una temporada amagats i la Joana va tornar a quedar-se embarassada. Mes tard, se'ls van emportar al camp d'Argeles, en aquest, separaven homes i dones i el seu marit es fa oferir per a netejar les latrines del camp de les dones per a que es poguessin veure més a menut. Després va ser traslladada a la maternitat, i el seu marit com era metge, passava temps amb elles. Ella, amb la Maria Garcia van començar a treballar en la cuina netejant olles i ajudant a les cuineres. Joana va donar a llum al seu fill Pere. I una vegada que els nazis van anar a buscar-lo , van decidir tornar a Espanya però el seu marit va ser capturat i tancat a Figueres.
La seva por , igual que la de totes les dones, era que el seu fill nasquis als caps de concentració. I els seus èxits van ser donar a llum a un nen sà i també que el seu marit va aconseguir una casa.

PERE PASCUAL: Va ser el nen preferit d'Elisabeth, i va anar a visitar-la a Viena. Va descobrir moltes persones que van nàixer al mateix lloc que ell.

# data[].attributes.body
Elisabeth va arribar a Espanya el 24 d'abril. Abans d'arribar era professora, parlava perfectament l'espanyol i entenia el català.
Quan va tornar a Suïssa, es va posar en contacte amb Ketterer, el qual la va posar al càrrec de la maternitat. S'encarregava de recollir a les dones embarassades i portar-les a la maternitat, on hi estaven ben ateses. Durant la segona guerra mundial també es va dedicar a ocultar nens jueus, canviant el cognom per un francès.

Tot i que Elisabeth va ajudar a molts nens jueus, de vegades
havia de lliurar-los als alemanys, havia de trobar l'equilibri entre seguir les normes i salvar vides.
Els seus èxits van ser, la gran quantitat de vides que va salvar i la
fundació de la maternitat.

# data[].attributes.body
La Remei, la María i la Joana són víctimes perquè van ser desterrades del seu país d'origen u van ser maltractades als camps de concentració. Les tres tenien fills apàtrides. I van patir la mort d'amics, companys i familiars.

# data[].attributes.body
Les dones que estaven a la maternitat gaudien d'un entorn net, un entorn
de calor en dies d'hivern, de tenir un sostre, també les tractaven amb molta cura i molt bé, i tenien una millor alimentació. I finalment i el més important, disposaven de llits , bressols, infermeres i tot el necessari per als nens que nasquessin, i per a que estiguessin sans.

# data[].attributes.body
Els inicis de la maternitat d'Elna comencen a la Associació d'Ajuda als Nens en Guerra, que consistiaen alguns voluntaris que anaven als territoris en guerra a donar ajudes socials.
Els seguidors de Pedra Cérésole van iniciar una sèrie d'accions propagandístiques en contra de les guerres i això va crear el Servei Civil Internacional. Rodolfo Olgiati (Secretari general de l'SCI) va anar a Espanya a veure les necessitats territorials més urgents.
Durant l'avanç franquista cap a València, van evacuar a la població i se'ls van endur a França.
Karl Ketterer va ser testimoni dels 400.000 republicans que estaven travessant la frontera francesa. Karl, en veure les condicions en què Parian les dones embarassades, ell i Elisabeth, van trobar una casa abandonada a Brouilla i llavors, van començar a comprar objectes sanitaris.
Elisabeth, que va aprendre a conduir , va anar a buscar la llevadora i després va recollir a les primeres mares, però es va adonar que la casa era petita i necessitava electricitat i llavors va decidir buscar una altra i mentre anava al mercat.
El problema és que estava en males condicions i llavors va demanar recursos econòmics a Suïssa. L'Associació d'Ajuda als Nens en Guerra va reunir
30.000 francs suïssos.
Un cop rehabilitada la casa, la mateixa associació li va proporcionar els mitjans i els estris necessaris.
La roba era facilitada per les campanyes de recollida d'unes associacions
dominicals de cercles cristians suïssos i una associació noruega els va donar una màquina de cosir i també els subministrava diners.

PERSONES RELACIONADES AMB EL PROJECTE:
Pierre Cérésole, Rodolfo Olgiati i Karl Ketterer.

# data[].attributes.body
Els principals llocs per on van passar van ser: Cervera, Portús, Col d'Ares, Guingueta de Ix i Girona.

RUTES DE REMEI, MORIA I JOANA:
Remei: Barcelona- Girona- Figueres- Llançà- Porbou- Cervera- França.
Maria: Barcelona- Girona- Puigcerdà- França.
Joana: Barcelona- Figueres- Agullana- Perpinyà.

Les tres van acabar al camp de Argeles.

CAMPS DE CONCENTRACIÓ:
Camp de Gurs.
Camp de Argeles.
Camp de Saint-Cyrien.
Camp de Septfonds.
Camp de Rivesaltes.
Camp de Vernet d'Arièga.

# data[].attributes.body
El motiu és el mateix, s'escapen d'una guerra en busca de condicions millors. Igual que ara, havien d'anar a través del mar per arribar a on volien, omplien els vaixells completament. Tant els refugiats d'abans com els d'ara no porten pertinences , i si en porten, molt poques i les bàsiques.
Els refugiats espanyols eren anomenats: 'els indesitgables' , que avui en qualsevol refugiat no es benvingut perquè segons algunes persones, com els espanyols no van ser ven acollits, ara els refugiats que venen a Espanya tampoc ho estan.
Encara els segueixen posant en camps, però han canviat molt les condicions.