# data[].attributes.body
døden og det evige liv
Interview med en præst

# data[].attributes.body
Eufemisme; formildende omskrivning af stødende realiteter; f.eks. ’gå bort’ eller ’sove hen’ for ’at dø’

# data[].attributes.body
Sådan foregår en jødisk, muslimsk og kristen begravelse - Kristeligt Dagblad

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Den jødiske begravelse

Ifølge ortodoks jødisk praksis skal den afdøde kistebegraves, for at kroppen kan hvile i fred og opstå ved tidernes ende. Ved ceremonien læses de hebraiske bønner af kantor og rabbineren, og rabbineren holder på dansk en tale om den afdøde. Derefter går følget fra kapellet til selve begravelsespladsen, hvor jordfæstelsen foregår.

Når kisten kommer i jorden, læses det første kaddish, den bøn som er knyttet til mindet om de døde. Denne bøn siges højt af de efterladte. Kaddish handler ikke i sig selv om døden, men er en lovprisning af Gud.

Blomster er ikke en del af ceremonien, men de fleste danske jøder har mange ikke-jødiske venner, og derfor er det ikke ualmindeligt, at der alligevel er lidt blomster med ved jødiske begravelser.

De syv første dage efter begravelsen er der tradition for, at den eller de allernærmeste efterladte "sidder shiva". Shiva betyder syv på hebraisk, og i den periode holder den sørgende sig hjemme i syv dage. Venner og bekendte kommer forbi med mad og frugt. Det er dog langt fra alle danske jøder, der bibeholder traditionen med at "sidde shiva".

Et års tid efter selve begravelsen er der stenafsløring, hvor gravstenen afsløres med en bøn og nogle mindeord.
Læs portræt af jøden Dan Uzan, som blev dræbt i weekendens terrorangreb

Den muslimske begravelse

Afdøde svøbes i hvide stykker klæde og lægges i jorden på højre side med ansigtet i retning mod Mekka. Liget lægges i jorden med ansigtet i retning mod Mekka, byen, der betragtes som Profeten Muhammeds fødeby.

Traditionelt deltager kvinder ikke i selve begravelsen, men praksis omkring dette varierer. Ved nogle ceremonier fremsiges Koranens Sura 20, vers 56, som kan minde om en kristen formulering ved jordpåkaldelse:

"Fra denne jord skabte Vi jer, og til den skal I vende tilbage, og Vi skal frembringe jer af den endnu en gang."

Ofte sender pårørende ikke blomster, gaver eller kort til islamiske begravelser. Men i de følgende tre dage efter begravelsen holdes en sørgeperiode, hvor afdødes familie holder åbent hus for, at bekendte kan kondo6lere.

Nogle muslimer vælger at blive begravet i deres oprindelige hjemlande, men en voksende gruppe af de danske muslimer bliver begravet på en muslimsk gravplads herhjemme.
Den folkekirkelige begravelse
Læs portræt af den muslimske Omar Abdel Hamid el-Hussein, som mistænkes for at stå bag weekendens terrorangreb

Jordpåkastelse er det afgørende ritual ved både begravelse, det vil sige kistebegravelse på kirkegården, og bisættelse, som er kremering og efterfølgende urnenedsættelse.

Præsten indleder jordpåkastelsen med en bøn over, at afdøde gennem dåben er genfødt til det evige liv. Præsten kaster tre gange jord på kisten, mens afdøde tiltales med ordene "af jord er du kommet, til jord skal du blive, af jorden skal du igen opstå". Bagefter beder menigheden i fællesskab fadervor, og præsten afslutter med en velsignelse.

Både begravelse og bisættelse indledes med en ceremoni, hvor salmesang, bøn, oplæsning fra Bibelen, trosbekendelse, prædiken og en tale fra præsten eller en pårørende om afdøde indgår. Ved en bisættelse sker jordpåkastelsen inde i kirken eller udenfor ved rustvognen.

Ved en begravelse bæres kisten med afdøde ud af kirken. Her kastes jord på kisten ude ved selve graven.

Den døde begraves med fødder og ansigt vendt mod øst. Tanken med dette er, at når dagen for Gudsrigets komme oprinder, kan den døde sætte sig op i sin grav og se det. Gudsriget vil ifølge den kristne tradition nemlig netop komme fra øst.
Kilde: religion.dk/ mosaiske.dk / Hanna Skop / Aminah Tønnsen / folkekirken.dk

Læs portræt af den kulturkristne filminstruktør Finn Nørgaard, som blev dræbt ved mødet om ytringsfrihed

# data[].attributes.attachment_link.title
Sådan foregår en jødisk, muslimsk og kristen begravelse

# data[].attributes.attachment_link.description
Den jødiske begravelse Ifølge ortodoks jødisk praksis skal den afdøde kistebegraves, for at kroppen kan hvile i fred og opstå ved tidernes ende. Ved ceremonien læses de hebraiske bønner af kantor og rabbineren, og rabbineren holder på dansk en tale om den afdøde. Derefter går følget fra kapellet til selve begravelsespladsen, hvor jordfæstelsen foregår.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Den klogeste er den, der forbereder sig bedst på døden. For døden overrasker ikke den troende, men kommer som en forløsning fra denne verden, skriver muslim Nour Tessie Jørgensen

En muslim er en rejsende, og livet på jorden et midlertidigt stop. Den rejsende kræver ikke meget, er ikke grådig i sit begær og tilstræber ikke verdens goder.

Den rejsende er ikke til gene og udfører sin rejse uden unødvendige genstande eller stop. Den rejsende forelsker sig ikke i rejsen, men husker målet.

På trods af at den troende blot er en rejsende på jorden, henvises der ikke til, at man skal bosætte sig udenfor al civilisation. Den rejsende lever og agerer i verden, men lader ikke verden leve i hans hjerte. Han benytter verden, men lader ikke verden benytte sig af hans sjæl. Den rejsende har mere kærlighed til Gud end til verden.

Det er berettet fra Guds Sendebud Muhammad (fred og velsignelser være over ham), at jorden er den troendes fængsel, og når den troende dør, er det, som hvis han forlader fængslet og forlader tørke.
Læs også: Døden er en påmindelse fra Allah
Livet på jorden vil ikke være smertefri, derimod fyldt med prøvelser, som det står i Koranen, surat al-Mulk vers 2, er livet til for, at Gud kan teste, hvem der er bedst i handlinger.

Islams syn på døden

Da livet er en rejse imod den endelige destination, og jorden et midlertidigt stop, vil døden være den glædelige nyhed, der bringer den troende tættere på Den Elskede.
Læs også: Dødsritualer i verdens religioner
Det er berettet, at den klogeste er den, der besidder de bedste forberedelser til døden. Forberedelser som at huske på døden, da døden ikke overrasker den troende, men kommer som en forløselse fra denne verden.

Hvis en person har svært ved at huske på døden, bør personen sende sin formue derhen, da et menneskes hjerte er med dets formue. Altså betale almisse og så få belønningen efter døden.

Det at huske på døden blødgør hjerter, mindsker grådighed, nedbryder begær og kærlighed til verden, og giver iver efter at forbedre sig. En person, som husker på døden, vil anse sine ejendele som værende mange, og hans begær efter mere vil falde i takt med at misundelse udslettes.

Må man bede om døden?

Under normale omstændigheder er det ikke tilladt at bede om døden. Det berettes, at døden er den troendes gave, en velduftende blomst, der skal frigøre den troende fra fængslet, som denne verden er. I beskrivelsen fremlægges døden som bedre end livet for den troende, og derved rejses spørgsmålet om, hvorvidt en troende må bede om døden.

Under normale omstændigheder er det ikke tilladt at bede om døden. Forklaringen er følgende: I livet på jorden ligger der prøvelser fra Gud, og at ønske sig døden på baggrund af disse udfordringer (helbred, økonomi, relationer) ville være ulydighed overfor Gud. Det er berettet af Anas (må Gud være tilfreds med ham), at Profeten (fred og velsignelser over ham) har sagt:

"Ingen af jer skal ønske jer døden på grund af en skade som har ramt ham. Hvis det er nødvendigt for ham at ønske det, så lad ham sige: O Gud, hold mig levende, så længe livet er bedst for mig, og lad mig dø, når døden er bedst for mig."

At besøge gravpladser
Læs også: Ni anderledes begravelser
En muslim bør besøge gravpladser, da intet minder en om døden som gravpladserne. Udover at besøget på gravpladsen hjælper en til at huske på døden, opnås der en kontakt mellem den levende og døde. Den døde kan høre og svare den levende, men den levende kan ikke hører dette svar, medmindre Gud vil det.

Det er ikke blot under talqin al-mayyit (instruktionerne efter begravelsen), at der oprettes forbindelse, men også når de levende på jorden besøger gravene. Man bør blandt andet ikke sidde på graven, da det kan mærkes. På samme måde vil tændte stearinlys påføre den døde smerte.
Kilde: Al-Suyuti, Imam Jalal al-Din: Sharh al-Sudur fi ahwal al-Mawta wa al-Qubur
Gud giver den afdøde mulighed for at få insigt i sine kæres liv på jorden, for eksempel i deres handlinger. Den ypperste form for opretholdelse af kontakten til den døde, er den der sker, når en levende gør du'a (bønner) for den afdøde. Derved vil den afdødes ubehag lettes.

Ved besøget på gravpladsen vil man lære, at uanset ens status i verden (dunya) er det fremtidige hjem et to meter langt hul i jorden.

Det er berettet, at Guds Sendebud Muhammad (fred og velsignelser over ham) i islams tidlige tid forbød muslimerne at besøge gravpladser i frygt for, at gamle vaner skulle genoptages, men da tiden var inde tillod Guds Sendebud (fred og velsignelser over ham) ikke blot denne handling, men han anbefalede den også, da gravpladser hjælper muslimer med at huske på døden.

# data[].attributes.attachment_link.description
Den klogeste er den, der forbereder sig bedst på døden. For døden overrasker ikke den troende, men kommer som en forløsning fra denne verden, skriver muslim Nour Tessie Jørgensen En muslim er en rejsende, og livet på jorden et midlertidigt stop. Den rejsende kræver ikke meget, er ikke grådig i sit begær og tilstræber ikke verdens goder.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Læs om, hvordan muslimer forholder sig til døden og siger farvel.

Hvad tror muslimer på?

Muslimer tror på, at sjælen forlader kroppen, når man dør. På dommedag vil de døde genopstå, og alle dømmes i forhold til deres gerninger - og herved bliver det afgjort, om man kommer i paradis eller helvede.

Den døde får en forsmag på sin dom i graven af to engle, som udspørger den afdøde om livsførelsen. Sjælen bliver herefter bragt til et slags tidsløst sted, hvor den døde tilbringer tiden indtil dommedag.

Når døden nærmer sig

Er et menneske døende, læser de nærmeste op fra Koranen, og man fremsiger trosbekendelsen (shahada) i øret på den døende, så denne kan huske bekendelsen senere i graven og ved opstandelsen.

Istandgørelsen - janazah, rituel renselse og ligklæder

Når en muslim er død, læses der op af muslimernes hellige bog Koranen, og der afsiges en særlig begravelsesbøn (janazah) over afdøde.

Afdøde vaskes svarende til de rituelle renselser, som er en del af islam, og som hovedregel er det kvinder, der vasker kvinder - og mænd, der vasker mænd. Derefter bliver afdøde iklædt hvide ligklæder (kafan).

Begravelse kort tid efter dødsfaldet

En muslimsk begravelse skal helst foregå inden for 24 timer, efter døden er indtruffet, af respekt for afdøde, og helst i indviet jord.

En imam leder begravelsen. Ceremonien foregår typisk i det trossamfund, som afdøde hørte til. Man samles i en moské, men i Danmark kan det også være fx et forsamlingshus eller kulturhus.

Til begravelsen bliver der bedt forskellige bønner.
"Fra denne jord skabte Vi jer, og til den skal I vende tilbage, og Vi skal frembringe jer af den endnu en gang."
Ved nogle ceremonier fremsiges Koranens Sura 20, vers 56, som kan minde om en kristen formulering ved jordpåkaldelse, og som lyder:

Ved en muslimsk begravelse lægges afdøde i graven med ansigtet vendt mod Mekka.

Når jorden er hældt over graven, beder alle sammen med imamen om tilgivelse for afdøde.

Kvinder deltager traditionelt ikke i begravelsen, men det kan dog i praksis godt være anderledes.

Her er et eksempel på en vejledning i muslimsk begravelse.

Ingen kremering eller kiste

Muslimerne tillader ikke kremering/ligbrænding og som udgangspunkt heller ikke begravelse i en kiste. Men det kan variere alt afhængig af, hvor man kommer fra og er bosiddende. I Danmark bliver de fleste muslimer begravet i en kiste.

Muslimske begravelsespladser

I Danmark er der på flere kirkegårde afdelinger for muslimer. I Brøndby findes en muslimsk gravplads, hvor alle danske muslimer har ret til at blive begravet. Her er det muligt at blive begravet uden en kiste, som det traditionelt er blevet gjort.

Nogle muslimer vælger at blive begravet i deres oprindelige hjemland.

Der er ikke tradition for at tage blomster med til begravelsen og lægge blomster på graven.

Evig gravfred

Muslimer fjerner traditionelt set ikke et gravsted pga. et ønske om evig gravfred.

Sorgperiode

I de følgende tre dage efter begravelsen afholdes en sørgeperiode, hvor venner og familie kan besøge de efterladte for at vise medfølelse.

# data[].attributes.attachment_link.description
Muslimer tror på, at sjælen forlader kroppen, når man dør. På dommedag vil de døde genopstå, og alle dømmes i forhold til deres gerninger - og herved bliver det afgjort, om man kommer i paradis eller helvede. Den døde får en forsmag på sin dom i graven af to engle, som udspørger den afdøde om livsførelsen.

# data[].attributes.attachment_link.title
religion.gyldendal.dk | 5. Døden - den sikre havn?

# data[].attributes.attachment_link.description
Online undervisningsforløb til kristendomskundskab. Mere end 40 videoer, masser af analyseopgaver, tematiske forløb og meget mere. Prøv gratis i 30 dage.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
The Symbolism of Vanitas Objects

The objects in this painting have been chosen carefully to communicate the 'Vanitas' message which is summarized in the Gospel of Matthew 6:18-21: "Do not store up for yourselves treasures on earth, where moth and rust destroy, and where thieves break in and steal. But store up for yourselves treasures in heaven, where moth and rust do not destroy, and where thieves do not break in and steal. For where your treasure is, there your heart will be also." Each object in the picture has a different symbolic meaning that contributes to the overall message:

The Skull

The skull, which is the focal point of the work, is the universal symbol of death. The chronometer (the timepiece that resembles a pocket watch) and the gold oil lamp which has just been extinguished, mark the length and passing of life.

The Shell

The shell (Turbinidae), which is a highly polished specimen usually found in south east Asia, is a symbol of wealth, as only a rich collector would own such a rare object from a distant land. Shells are also traditionally used in art as symbols of birth and fertility.

Books and Musical Instruments

The books represent the range of human knowledge, while the musical instruments suggest the pleasures of the senses. Both are seen as luxuries and indulgences of this life.

The Silk and The Sword

The purple silk cloth is an example of physical luxury. Silk is the finest of all materials, while purple was the most expensive colour dye.

As a symbol, the Japanese Samurai sword works on two levels. It represents both military power and superior craftsmanship. These razor edged swords, which were handcrafted to perfection by skilled artisans, were both beautiful and deadly weapons.

The Stoneware Jar

The stoneware jar at the right hand edge of the picture probably contained water or oil; both are symbolic elements that sustain life. Over the centuries, however, the oil paint that the artist used has become transparent and if you look closely you will see that it is starting to reveal the bust of a Roman emperor painted beneath the jar - you can see its nose and mouth just to the left of the rope handle. This shows a change to the composition that the artist has made during the painting of the still life. At some stage of the work he decided to swap the more complex form of a sculpted bust for the simpler form of a stoneware jar. This was probably because the Roman emperor was too dramatic an image to be placed at the edge of the arrangement as it detracted from the importance of the skull as the painting's focal point.

# data[].attributes.attachment_link.title
Harmen Steenwyck - Vanitas Still Life Painting

# data[].attributes.attachment_link.description
The objects in this painting have been chosen carefully to communicate the 'Vanitas' message which is summarized in the Gospel of Matthew 6:18-21: "Do not store up for yourselves treasures on earth, where moth and rust destroy, and where thieves break in and steal.

# data[].attributes.body
Jeres Vanitasbilleder