# data[].attributes.headline
Descripció església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.subject
Descripció església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.body
Hem seleccionat l’edifici de l’ església de Santa Maria del Mar, una església de l’edat mitjana situada a Barcelona, on vivien la Serena, les seves germanes, la Gelvira i altres personatges.  És un edifici primordial a l’ història ja que allà hi passen moltes escenes d’ intriga i tensió com per exemple quan el dia de l’ofici de la Candelera, hi ha un terratrèmol i tot seguit es produeix la desaparició de la germana. La catedral té un estil gòtic-romànic, era molt alta i era simètrica amb dues torres a la banda dreta i esquerra on hi havia uns grans i prims finestrals, es pot veure amb diferència una gran i colorada Rosassa ( peça esfèrica de decoració feta amb vidres de colors), les parets de pedra, arcs amb forma d’arquivolta ( estil romànic ) que juntament amb la resta de l’edifici, en un cert punt de l’ història s’enderroca a causa d’un terratrèmol.

Àlex Cànvoas
Mariona Grau

# data[].attributes.body
En aquesta imatge podem observar la catedral, un immens ornament dedicat a Déu. Aquesta ha estat derrocada per un terrabastall, les pedres i vidres han caigut damunt d’uns fidels deixant-los sense vida, i alguns ferits. La rosassa ha quedat destruïda i malmesa. A la part inferior de la imatge, podem veure a un conjunt de gent sufocada i amoïnada intentant salvar-se i ajudant als ferits. Dintre de la catedral ha quedat atrapada la Blanca, la Brígida, amb un tall a la boca i un trenc al front, la Serena tossint molt per culpa de la pols, i altre gent. A la part inferior dreta podem observar a un grup de metges traient cadàvers i curant a la gent que ha estat mal ferida per aquest fenomen.

# data[].attributes.body
Nosaltres ens imaginem a la blanca com una noia molt alta, amb els cabells no molt llarg, arrissats i rossos. No és gaire morena més ben dit és molt blanca. Sempre que estar amb algú que li agrada es posa molt vermella.

Sempre va ben vestida, amb vestits llargs que li arriben fins als turmells, normalment va amb un sac en el que hi porta diners per si els necessita.

Li agrada passejar-se per la platja per mullar-se els peus i sentir les pessigolles que li provoquen els granets de sorra. A part de passejar per la platja també li agrada molt sortir amb el seu home i parlar de les seves coses. El que més li agrada de tot és estar amb la seva família i cuidar d’ella.

La Blanca és molt intel·ligent a la part que amable, perquè sempre està ajudant a tothom amb el que necessitin.

MARC BRAMONA I GUILLEM FERNÀNDEZ

# data[].attributes.body
La Gelvira de Malcuinat era una dona que vivia a Barcelona al 1428. Tenia a prop d'uns quaranta anys però per la suavitat i bellesa de la seva pell, el seu rostre semblava molt més jove . Era menuda, inquieta i plena de nervi. Va quedar vídua d'un patró d'embarcació amb qui no hi havia tingut fills i potser va ser això, el fet de no tenir familia, el que va fer que sigués una persona solidària i que volgués dedicar la seva vida a cuidar dels demés.Deien que tenia mans de plata, sabia cuidar ferides, trencadures i mals diversos però sobretot es dedicava a a ajudar a les dones a tenir els seus fills, és a dir, cuidar de les parteres. Gràcies als seus alts coneixements en medicina, va acabar sent la metgessa de la reina Maria i el rei Alfons. Per aquest fet també podem dir que la Gelvira era una dona valenta i que no li importava el que la gent pensés d'ella ja que no era usual veure a dones de la època treballant en el món de la salut, la majoria eren acusades de bruixeria. També cal afegir que és la tutora legal de les filles de la família Gotmar.

Clara García i Arnau Garriga

# data[].attributes.headline
Descripció: Església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.subject
Descripció: Església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.body
La catedral de Santa Maria del Mar és una catedral de tipus gòtic de Barcelona, situada al barri de la Ribera, a prop de l'antic port. Va ser construïda entre  1329 i 1383.

Vista des de l’exterior, trobem un edifici massís i robust, on predominen les línies horitzontals. La façana dona a la plaça de Santa Maria, i queda ajustada per dues torres octagonals. Damunt de la porta principal hi ha una gran rosassa que va ser destruïda per un terratrèmol al 1428 (el terratrèmol que s’explica al llibre de Serena), però que posteriorment  van refer.

Poden trobar  les escultures de Sant Pere i Sant Pau entre els arcs del portal i, al timpà, el Salvador entre Maria i Sant Joan.

Des de l’interior podem veure un edifici de tres naus separades per columnes octagonals.

La il·luminació és molt plana, allunyada dels jocs de llum i ombra que es poden produir en altres esglésies.

# data[].attributes.headline
Descripció: Església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.subject
Descripció: Església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.body
En aquest dibuix, podem veure l’església de Santa Maria del Mar, on la Brígida i les seves filles es van quedar atrapades en el moment en què aquesta es va esfondrar. En aquell moment la Brígida estava embarassada. Quan la dona va poder sortir va arribar a casa, però finalment va acabar morint. És una església gran, amb una rosassa de colors. En el seu interior es podia veure com es sostenia amb unes columnes. Va ser construïda en el segle XIV (1329), tot i que els campanars no es van acabar de construir fins el segle XIX. És una església d’estil gòtic, i és l’única església gòtica catalana que està acabada. Quan l’església es va esfondrar, va ser reconstruïda.
Marc Palau
Joan Sampera

# data[].attributes.headline
Descripció: Església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.subject
Descripció: Església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.body
En aquesta imatge es pot veure l'església de Santa Maria del Mar , on va tenir lloc el terratrèmol a Barcelona l'any 1428.
L'església catòlica era l'edifici més extens i important de Barcelona en aquell temps, ja que, era el lloc sagrat per tots els cristians. Les seves parets eren fetes de pedra. Hi havia una gran façana amb una rosassa de vidre de colors. Les columnes que la sostenien també estaven fetes de pedra. al sostre de l'església hi havia canelobres penjants. L'interior de l'església contenia decoracions de tapissos a les parets i escultures de sants i santes de les capelles laterals.
Lluc Estapé
Sara Luque

# data[].attributes.headline
Descripció: Calze               Joan Martin, Nacho Romero 

# data[].attributes.subject
Descripció: Calze               Joan Martin, Nacho Romero 

# data[].attributes.body
Aquest objecte surt en el capítol (3) pàgina 33. I en aquesta par es pot llegir que la Serena va a buscar al Mossèn Pare Jordà, perquè veu que la seva mare s’estava morint i la Gelvira li va que el busqués per que li donés l’extremunció. El musen es va posar les vestidures i va agafar el calze per anar per el carrer per fer el viàtic.

És una copa sagrada, tradicionalment de metall preciós treballat artísticament, usada per a contenir el vi que ha de ser consagrat pel sacerdot en el transcurs de la celebració eucarística.

# data[].attributes.headline
Descripció: Església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.subject
Descripció: Església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.body
L'església de Santa Maria del Mar és una església de l'edat mitjana amb un estil romànic i situada a Barcelona, on en aquella època vivia la Serena i les seves germanes. Aquesta es totalment simètrica. Posseeix dues torres als costats. També té una rosassa immensa plena de vidres  de colors. Més abaix, es situen una arcs d'estil característic romànic que formen l'arquivolta.  A part es pot veure que hi ha sis finestres també molt grans amb vidres transparents. En el terratrèmol que va patir va perdre els objectes decoratius més delicats, com els vidres de les finstres o la rosassa. Posterior ment, tots els danys que va patir l'eslésia van ser arreglats.
Pol Mompart
Clara Rodríguez

# data[].attributes.body
Natalia Encinas i Mar Rovira

En aquesta imatge podem veure uns tapins, una mena  de sandàlies amb sola de suro. Els que portaven les dones eren de plataforma, a diferencia dels homes que els portaven plans.

En el llibre de Serena, hi apareixen perquè és la feina de la família, és a dir, la família Estrany es dediquen a fer i a netejar tapins per vendre'ls. Amb aquest comerç no es guanyaven gaires diners, ja que la gent només tenia un parell de calçat. I per tant, no tenien diners per pagar el rescat del pare ni per pagar-li en Jaume.

# data[].attributes.body
La Serena Estrany era una noia molt simpàtica i treballadora que es centrava en el que estava fent, encara que, a vegades, es pot deprimir molt i pensar que no pot controlar la situació actual en la que es trobava. Un cop va morir la seva mare, es va adonar de que havia de mantenir a les seves germanes sense l’ajuda de la seva mare. En aquell moment, va patir un gran canvi en la seva manera de pensar i la fa madurar.

La Serena Estrany tenia els cabells curts i rinxolats, amb un to de color negre que recordava a les nits més fosques. Tenia una cara petita i no expressa gaire emoció. A part, la seva pell era bastant clara i  solia anar amb la mateixa roba: un vestit de color  vermell  amb davantal de color blanc i amb unes sabates fetes amb eles seves pròpies mans.

Fernando Segura i Arnau Vilalta

# data[].attributes.body
En aquesta imatge és pot veure l’església de Santa Maria del Mar, on va tenir lloc el terratrèmol a Barcelona al 1428.  
L’església catòlica era l’edifici més extens i important de Barcelona en aquell temps, ja que, era el lloc sagrat per tots els cristians. Les seves parets eren fetes de pedra. I havia una gran façana amb una rosassa de vidre de colors.  Les columnes que la sostenien també estaven fetes de pedra. Al sostre de l’església hi havia canelobres penjants. El interior de l’església contenia decoracions de tapissos a les parets i escultures de sants i santes de les capelles laterals.

# data[].attributes.body
En aquesta imatge és pot veure l’església de Santa Maria del Mar, on va tenir lloc el terratrèmol a Barcelona al 1428.  
L’església catòlica era l’edifici més extens i important de Barcelona en aquell temps, ja que, era el lloc sagrat per tots els cristians. Les seves parets eren fetes de pedra. I havia una gran façana amb una rosassa de vidre de colors.  Les columnes que la sostenien també estaven fetes de pedra. Al sostre de l’església hi havia canelobres penjants. El interior de l’església contenia decoracions de tapissos a les parets i escultures de sants i santes de les capelles laterals.

# data[].attributes.body
En aquesta imatge podem veure a la protagonista del llibre, Serena. És una nena de 14 anys, tot i que fa la funció d’una mare. La seva mare, Brígida, va morir just en el moment que estava tenint la seva novena filla. El seu pare està captiu en un vaixell de pirates, els quals, demanen diners per a retornar-los. Serena és  una d’aquestes nou filles, concretament la segona més gran. Físicament es d’estatura mitjana. En el seu cos abunda el color marró, els ulls grans, el cabell arrissat i la pell morena que fan una molt bona combinació. Té un nas punxegut, uns llavis i unes celles molt finetes. El que més destaca de la seva aparença és el tacte de la seva pell, ja que és molt suau.

Es una nena molt responsable, ja que decideix encarregar-se de les seves germanes petites. També és una persona molt treballadora perquè quan no està treballant en els tapins està per les seves germanes, o cuinant.

Des del nostre punt de vista seria una gran persona a conèixer.

Bernat Comín, Júlia Grañana

# data[].attributes.body
És la filla de la Brígida Gotmar i l’Anselm Estany. Va néixer l’any 1414 i té sis germanes. A la historia té 14 anys. Té el cabell i els ulls castanys. És una noia molt espavilada, després de la captura del pare i la mort de la mare està tirant endavant la família. És molt curiosa i positiva, tot i que en algunes situacions difícils no tant. És llesta, sap cuinar, fer soles de les sabates, cuidar de la família i vol aprendre a comptar i l’ofici de llevadora. No té molt bona memòria i li costa retenir la informació. És desconfiada i li costa confiar en gent nova. Sap controlar les situacions difícils i per molt que estigui malament això no l’atura. La raó per la qual no es rendeix mai és pel bé de la seva família, ja que no poden sobreviure sense ella.

Eva Enrich i Lídia García

# data[].attributes.body
La Gelvira vivia al carrer del Malcuinat, a dues passes de la família Estany. Era una mica més gran que la Brígida (mare de la Serena), cap els quaranta, però per la suavitat de la pell i la bellesa del seu rostre semblava molt més jove. A més, era menuda, inquiet i amb moltes ganes de fer coses. Des de ben joveneta, havia ajudat moltes dones a tenir els seus fills. Deien que tenia les mans de plata en els infantaments i que ajudava les mares a recuperar-se bé i de pressa després dels parts. Sabia curar ferides , trencaments i mals diversos i feia de metgessa. Ara, la Gelvira després de la mort de la Brígida, s'ha fet tutora legal de les nenes.

Sandra Ramírez i Maria Nebot

# data[].attributes.body
Nosaltres ens imaginem a la blanca com una noia molt alta, amb els cabells no molt llarg, arrissats i rossos. No és gaire morena més ben dit és molt blanca. Sempre que estar amb algú que li agrada es posa molt vermella.

Sempre va ben vestida, amb vestits llargs que li arriben fins als turmells, normalment va amb un sac en el que hi porta diners per si té una emergència.

Li agrada passejar-se per la platja per mullar-se els peus i sentir les pessigolles que li provoquen els granets de sorra. A part de passejar per la platja també li agrada molt sortir amb el seu home i parlar de les seves coses. El que més li agrada de tot és estar amb la seva família i cuidar d’ella.

La Blanca és molt intel·ligent a la part que amable, perquè sempre està ajudant a tothom amb el que necessitin.

MARC BRAMONA I GUILLEM FERNÀNDEZ

# data[].attributes.headline
Descripció: Església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.subject
Descripció: Església de Santa Maria del Mar

# data[].attributes.body
Arnau Garriga i Clara García

# data[].attributes.headline
"La Gelvira ha de saber que la mare està malament! Deixa'm passar!"

# data[].attributes.subject
"La Gelvira ha de saber que la mare està malament! Deixa'm passar!"

# data[].attributes.body
(Capítol 2 pàg 25)

Aquest fragment és dit per la Serena. En aquest instant la Serena, es troba al Casal dels Barceló per poder dir-li a la Gelvira que la seva mare està apunt de donar a llum i li fallen els sentits, però la serventa es nega a que pugui passar.
Després, el senyor de Can Barceló es decideix a obrir la porta de casa a la Serena, sortosament la Gelvira l'escolta i la Serena li explica la situació de la Brigida i es compromet a anar-hi.
Jo penso que el que fa la serventa està malament per què no deixa explicar a la Serena ni tampoc l'escolta.
En el context de l'época potser era normal que la serventa no deixes passar a la gent peró avui en dia, aixó es una falta de respecte.

Joan Sampera

# data[].attributes.headline
"Però jo asseguro, Gelvira, com hi ha món, que tiraré endavant!"

# data[].attributes.subject
"Però jo asseguro, Gelvira, com hi ha món, que tiraré endavant!"

# data[].attributes.body
Capíto 3 pàg 38

Aquesta exclamació tan segura, és dita per la Serena. En aquest moment la mare està donant a llum inconscientment mentre que la Gelvira i la Serena l’ajuden, aportant tot el seu màxim esforç perquè aquest part surti bé. Malauradament, no és així. La petita surt amb bones condicions però la mare segueix inconscient, sense reaccionar. Finalment mor.

La Serena, dient aquesta frase, ens fa veure que la vida continua. Que per molts problemes, preocupacions o fets que hagin passat, hem de ser capaços de seguir endavant. La mort d’una mare, és de lo pitjor que pot passar per a qualsevol però creiem que afecta més quan es dona el cas en què els qui ho pateixen són fills  petits. Aquests hauran de créixer i afrontar etapes diferents sense el seu principal pilar, com és el d’una mare. La Serena, al ser la germana gran, haurà de portar les “riendes” en aquesta família. Això afectarà sobre ella positivament i negativament. La part bona és que madurarà, la farà créixer com a persona, s’espavilarà i sabrà buscar estratègies quan les necessiti ja que en aquests moments només té 14 anys i aquest és un càrrec d’una persona adulta i que ha viscut experiències de tot tipus. La part negativa és que haurà de perdre temps lliure per ajudar a les seves germanes i que tots els possibles problemes que tingui, els haurà de poder afrontar. Segurament rebi ajuda d’una altre persona però mai serà la mateixa que la que li podria oferir la seva mare.
Mar Rovira i Maria Nebot

# data[].attributes.headline
“La Cecília plorava de fam, però ara no tenia temps per pensar com l’alimentaria” 

# data[].attributes.subject
“La Cecília plorava de fam, però ara no tenia temps per pensar com l’alimentaria” 

# data[].attributes.body
(Capítol 2, pàgina 23)

Aquesta frase es diu a casa de l’Anselm Estrany. Feia poca estona que hi havia tingut lloc un terratrèmol, afectant sobretot a l’Església de Santa Maria Del Mar. Allà hi era la mare de la Srena embarassada i acompanyada de les seves filles. La Brígida, ferida, estava inconscient al llit, mentre la Serena intentava ajudar a la mare. La Serena li diu a  l’Eulàlia que s’encarregui de les dues germanes petites, mentre ella va a buscar a la Gelvira.

En l’època on es relata aquesta història i degut a la pobresa, els infants sempre passaven gana. A més a més, com que no hi havia un control de natalitat, molta gent tenia fills no desitjats. Com que la Serena està a punt de perdre a la seva mare, s’encarrega d’organitzar a la família.

Marc Palau
Nacho Romero

# data[].attributes.headline
“Segur que la meva pobra mare es regiraria a la tomba si ho veiés”

# data[].attributes.subject
“Segur que la meva pobra mare es regiraria a la tomba si ho veiés”

# data[].attributes.body
(Capítol 4, pàgina 45)

Aquesta frase la diu la Serena quan va a deixar a la recen nascuda a l’hospital perquè la cuidin bé i ella es pugui encarregar de les seves germanes i del negoci. Al final, la Serena decideix quedar-se a la seva germana  encara que  no tingui temps per altres coses, però la Gelvira pensa que no podrà fer-se càrrec de tot.

Pensem que amb l’edat de la Serena, que són només 14 anys, és una decisió molt difícil que ha de prendre. Ara ha de cuidar de totes les seves germanes i no és ni major d’edat. Encara que la seva mare sigui morta, segueix pensant en ella i sempre pensa què faria ella en cada situació que se li presenta. Això pot semblar molt difícil perquè actualment ho tenim tot molt proper i no necessitem molt esforç per aconseguir el mínim per viure i en aquella època tot era molt diferent: treballaves molt per aconseguir una misèria i tot era molt més difícil que ara.

Fernando Segura i
Joan Martín

# data[].attributes.headline
"No sé pas què farem, Gelvira, si la mare se'ns en va -es lamentava la Serena"  "Tirar endavant, ves."

# data[].attributes.subject
"No sé pas què farem, Gelvira, si la mare se'ns en va -es lamentava la Serena"  "Tirar endavant, ves."

# data[].attributes.body
(Capítol 3 pàgina 36)

Aquesta frase li diu la Serena a la Gelvira i aquesta li respon. La Brígida ha donat a llum en un part molt complicat i no s’ha recuperat. Està en les últimes, li queden poques hores de vida. La Serena està preocupada pel seu futur i el de la seva família en el cas de que perdin a la mare. La Gelvira li dona ànims i li diu que sortiran d’aquesta.

La Serena està en un moment molt complicat i la Gelvira fa molt bé en animar-la i fer que no pensi en el tema. Intenta mantenir ocupada a tota la família i aportar solucions. Creiem que és una situació molt difícil de superar, tenint en compte que a més a més, el seu pare està segrestat i més que mai necessiten ajuda. A part, és una època en la que hi ha molta pobresa i, per tant, els costarà molt mantenir a set germanes.

Marc Ocaña
Pol Mompart

# data[].attributes.headline
"Un exèrcit d’ones amb petites crestes escumejants vomitava el seu enuig sobre la sorra de la platja"

# data[].attributes.subject
"Un exèrcit d’ones amb petites crestes escumejants vomitava el seu enuig sobre la sorra de la platja"

# data[].attributes.body
Capítol 3, pàgina 34

Aquesta frase la pensa la protagonista del llibre, la Serena, mentre ella acompanya al viàtic entre la multitud, mentre la observen i la critiquen, i doncs és quan ella mira més enllà i divisa el paisatge de la platja.

Arnau Vilalta

# data[].attributes.headline
"La Gelvira no va dir ni que sí ni que no, i la Serena, aleshores, va veure molt clar que es quedaven sense mare"

# data[].attributes.subject
"La Gelvira no va dir ni que sí ni que no, i la Serena, aleshores, va veure molt clar que es quedaven sense mare"

# data[].attributes.body
Capítol 2 pàg.29:

Aquesta frase la diu el narrador quan la Serena va veure que la seva mare, la Brígida, no despertava. Cal recordar que, anteriorment,  va rebre molts cops al cap a conseqüència d’un terratrèmol quan estaven dins l’església  de Santa Maria del Mar per assistir al dia de la Candelera. Un cop a casa, la Serena i les seves germanes van avisar a la Gelvira per poder-la reanimar. La Serena,  al veure que no reaccionava, va veure poques esperances de que la seva mare visques.

Nosaltres creiem que la Serena era conscient de que la seva mare havia mort i no tornaria amb elles. Encara així, no va dir res a les seves germanes perquè no perdessin la esperança i es deprimissin ja que elles pensaven que encara tenien possibilitat de que reacciones i tornes amb vida. Pensem que va ser un moment molt dur i difícil per la Serena ja que, amb només 14 anys, sabia que els seus pares no estaven amb ella i suportar-ho seria molt complicat.

Clara Rodríguez i Sandra Ramírez

# data[].attributes.headline
“Ara has de ser molt forta i molt valenta, Serena; els dies que vindran no seran gens fàcils per a vosaltres.” (Pàg. 28, capítol 2).

# data[].attributes.subject
“Ara has de ser molt forta i molt valenta, Serena; els dies que vindran no seran gens fàcils per a vosaltres.” (Pàg. 28, capítol 2).

# data[].attributes.body
Durant  el terratrèmol, la Brígida, la mare de la Serena, resulta ferida i la gent que intenta fugir la trepitja violentament. La Blanca, germana de la Serena, continua sense aparèixer. La Gelvira, la llevadora, li diu això perquè se n’adoni que a partir d’ara tot serà diferent per ella i per les seves germanes, ja que han de saber enfrontar aquesta nova situació.

Aquesta frase ens dona a entendre que quan les coses es compliquen, no surten bé o com ens esperàvem, hem de seguir cap endavant i no enfonsar-nos. Hem de saber afrontar els nostres problemes i buscar possibles solucions i no pensar en que el món s’acaba. A més, ens podem adonar compte que no tot gira al nostre voltant i que hi ha persones amb problemes més greus, com ara el cas de la Serena, i nosaltres, com a adolescents, ens queixem de qualsevol cosa que no ens agrada, o bé no aconseguim.

Natalia Encinas
Raquel Oller

# data[].attributes.headline
“ El vicari ungia el front de la Brígida amb l’oli beneit ” 

# data[].attributes.subject
“ El vicari ungia el front de la Brígida amb l’oli beneit ” 

# data[].attributes.body
Capítol 3 pàg.38

Aquesta frase la pensa la Serena , explica el moment en el que la mare està inconscient i el vicari recita unes pregàries per  a morir sense sofrir i se’n vagi al cel amb Déu.  Al cap d’uns moments la mare mor.

A hores d’ ara aquesta situació no es duria a terme ja que no li donem un pes important a la religió. Avui en dia es trucaria a una ambulància per a que s’ emportin a la dóna per a intentar salvar-la , no confiaríem en que unes pregàries i una aigua beneïda salvessin a una persona. El contrast de la religió cristiana entre l’any 1428 i 2018, és molt gran ja que en aquella època la majoria de gent excepte el sacerdots eren analfabets, és a dir, no sabien llegir ni escriure. No tenien criteri propi, es podria dir que la religió decidia per ells. Actualment, la situació ha canviat absolutament, gairebé tothom pot assolir una bona educació , per tant la gent sap llegir, escriure i prendre les seves pròpies decisions. En conclusió, podem observar que en 600 anys ha canviat molt la manera de pensar de la gent.

Arnau Garriga
Bernat Comín

# data[].attributes.headline
"Estava a punt d'enfonsar-se. Va sentir com  mai que el món li queia al damunt"

# data[].attributes.subject
"Estava a punt d'enfonsar-se. Va sentir com  mai que el món li queia al damunt"

# data[].attributes.body
Capítol 3 pàg 35
La frase la diu la Serena; la diu perquè es veia incapaç de seguir mentint. Va tenir aquesta sensació perquè  aquell moment tenia molta pressió a sobre,
més encara quan va saber que el pare era pres

Aquesta frase pot arribar a significar que, o tens molta pressió a sobre o bé el dia t'està anant molt malament, no paren de donar-te males notícies com que el dia del aniversari se't mori alguna persona a la que li tinguis molt apreci per alguna malaltia o algun altre motiu.

Roger Llorens i Guillem Fernandez

# data[].attributes.headline
“Per uns moments es va sentir els ulls molls, però, com deia la Gelvira, havia de ser forta i valenta.” Pàgina 28 , capítol 2

# data[].attributes.subject
“Per uns moments es va sentir els ulls molls, però, com deia la Gelvira, havia de ser forta i valenta.” Pàgina 28 , capítol 2

# data[].attributes.body
En aquesta frase la Gelvira li diu a la Serena que ha de ser forta i valenta perquè com que la seva mare no estava molt be ella hauria de encarregar-se de cuidar a les seves germanes petites i no deixar-les soles. Com que la Serena es més gran ha de donar exemple a les seves germanes perquè puguin tenir una vida digna.

Nosaltres creem que se la major ens ensenya que quan els altres necessiten ajuda, nosaltres sempre estarem a un pas endavant per ajudar-los i no acabes de voler adonar-te de la situació, per la qual cosa et tendeixes  a retardar la recerca d’una solució al problema i en el fons et sents culpable per no actuar. Això vol dir  implicar-te i  ser capaç de lo que suposaves. Les noies majors podem caminar en aquesta terra amb la confiança que mai oblidarem qui som, perquè els nostres germans petits sempre hi seran per recordar-nos qui som.

Anastasia Kunash i Sara Luque

# data[].attributes.headline
"Hi ha ànimes que remunten les penes i ànimes que les arrosseguen  fins la tomba." (pàg. 37, capítol 3)

# data[].attributes.subject
"Hi ha ànimes que remunten les penes i ànimes que les arrosseguen  fins la tomba." (pàg. 37, capítol 3)

# data[].attributes.body
Aquesta frase la diu la Gelvira. La situació en que estan és que, la mare de la Serena, la protagonista, ha perdut el coneixement i com no desperta,  s’està a punt de morir. La protagonista li està donant un atac d’angoixa perquè la Blanca, que és la més gran, no apareix i per això ella haurà de cuidar  de totes les seves germanes, ja que de moment s’han quedat orfes.

Nosaltres pensem que com la Serena, amb només 14 anys, s’haurà d’encarregar de tot el que feia la mare: feines de casa, i com la seva veïna, la Gelvira, la tranquil·litza i l’anima perquè no s’enfonsi i pugui tirar la casa endevant mentre la Blanca no aparegui. La frase ens vol dir com són les diferents tipus de persones: que un cop veuen que no hi ha cap solució s’ensorren i no aconsegueixen tornar-se a aixecar i d’ altres que per molt que sigui difícil la situació són fortes per dins  i es tornen a aixecar fins que ho aconsegueixen.

Marc Bramona
Lluc Estapé

# data[].attributes.headline
“Que deixes la meva esposa per anar a atendre una pobra desgraciada?” 

# data[].attributes.subject
“Que deixes la meva esposa per anar a atendre una pobra desgraciada?” 

# data[].attributes.body
Capítol 2 pàg.26:

Aquesta frase és dita per un home de classe rica. Això succeeix quan la Serena va en busca de la Gelvira al casal dels Barceló perquè la Brígida s’ha posat de part i a més a més està inconscient per la terrible desgràcia que havia succeït a la catedral, el terratrèmol.  A l'arribar al casal dels Barceló, una serventa va a obrir-li la porta amb malfiança, i quan la Serena va a explicar a aquesta la seva situació per tal de que la deixés passar i  demanar ajut a la Gelvira, apareix l’home, impedint-li parlar amb ella. Tot i que ell l’intenta fer fora, apareix la Gelvira i la Serena li explica el que li ha passat a la seva mare. Després d’escoltar els fets, decideix marxar amb la jove per ajudar a la Brígida. Quan l’home veu que la seva llevadora està decidida a marxar i deixar a la seva dona de part sola, li diu la frase anterior.

Nosaltres pensem que és una frase molt egoista ja que totes les persones tenen el mateix valor independentment de les riqueses o la classe social en la que estigui.  A més a més l’home hauria d’entendre el que li diu la Gelvira quan marxa: que la seva dona estarà moltes més hores de part, però en canvi, a la Brígida li va la vida.

Mar Gurri i Eva Enrich

# data[].attributes.headline
“I es pot saber per què vols aprendre a llegir i escriure? A les nenes i a les noies no se’ls ensenya de lletra. Si de cas a filar i a brodar.”  (Capítol 4 pàg.49) 

# data[].attributes.subject
“I es pot saber per què vols aprendre a llegir i escriure? A les nenes i a les noies no se’ls ensenya de lletra. Si de cas a filar i a brodar.”  (Capítol 4 pàg.49) 

# data[].attributes.body
Aquesta frase forma part del diàleg entre la Serena i la Gelvira en el moment en que la nena li demana ajuda per aprendre a llegir, escriure, comptar i fer de llevadora per a poder fer-se càrrec del negoci dels seus pares i aconseguir diners per a llogar una dida. Després de que la Serena li faci aquesta proposta, la Gelvira reacciona d’una manera sobtada ja que, en aquella època, no era usual que les nenes de la seva edat tinguessin interès en aprendre tot això. Al segle XVI el pensament de la societat era molt masclista, les dones vivien dedicades a cuidar de la seva família, fer les feines de casa i anar a l’ofici. Aquestes, eren menyspreades i tenien molts menys privilegis que els homes com per exemple el dret a tenir una educació i guanyar diners sense dependre de ningú.

Clara Garcia i Júlia Grañana

# data[].attributes.headline
“No, no, vull dir que sí, que segur que estarien bé. Però me les enduc a casa. Ho sento.” ( pàg 47, capítol 4)

# data[].attributes.subject
“No, no, vull dir que sí, que segur que estarien bé. Però me les enduc a casa. Ho sento.” ( pàg 47, capítol 4)

# data[].attributes.body
Aquesta frase la diu la Serena dirigint-se a la dona que s’encarrega dels petits a l’ hospital. Fa referència al moment en que decideix dedicar a la Cecília i a la Maria a l’ hospital però finalment se’ n penedeix i de cop comença a córrer cap a les nenes i se les endú. La Gelvira, la llevadora de la família, ho contempla tot. Una vegada les germanes estaven amb la Serena tornen a casa. Com a conseqüència la Serena haurà de fer un gran esforç per aconseguir més diners i així poder mantenir a les germanes.

Creiem que aquesta frase mostra a tota l’estima que te la Serena cap a les seves germanes i és tan forta que és incapaç de deixar-les soles. L’amor entre germanes pot ser més important que poder viure amb menys estrès o aconseguir diners per poder lliurar el seu pare dels pirates, ja que haurà de pagar dides. La seva decisió ha estat desencertada cap a les nenes per què elles podrien haver estar millor a l’hospital on les cuidarien i mai passarien gana però molt bonica ja que és incapaç d’abandonar-les.

Lídia García García
Mariona Grau Gallina

# data[].attributes.headline
Amb molta cura la Gelvira netejar la nena acabada de néixer amb un drap remullat en la infusió d’ herbes desinfectants (Cap 2 pàg 28

# data[].attributes.subject
Amb molta cura la Gelvira netejar la nena acabada de néixer amb un drap remullat en la infusió d’ herbes desinfectants (Cap 2 pàg 28

# data[].attributes.body
Aquesta frase relata el moment en que la mare , la Brígida inconscient, torna a casa arrossegada per la Serena, desprès del terratrèmol que s'ha produït en la església de Santa Maria. No se sap res de la blanca, i la mare embarassada trenca aigües i dona a llum a una altre nena.

Abans les dones donaven a llum a casa seva , amb la atenció d'una llevadora. Avui dia és dona a llum en un hospital, on no hi han tants bacteris. Amb la supervisió d'uns quants metges.

Àlex Cànovas i Marc Antoni Escudero

# data[].attributes.attachment_link.description
See all the wonderful things Núria Rubio Fuillerat has made