# data[].attributes.headline
אסוציאציות הקשורות ל"שירי מחאה"

# data[].attributes.subject
אסוציאציות הקשורות ל"שירי מחאה"

# data[].attributes.body
מחאה
הפגנה
דעות שונות
סכסוכים
חופש הביטוי להביע את הדעה האישית של כל אחד.

# data[].attributes.headline
מהי שירת מחאה? 

# data[].attributes.subject
מהי שירת מחאה? 

# data[].attributes.body
שירת מחאה היא שיר המביע ביקורת, התנגדות, בעיה ודעה במגוון נושאים ודברים כמו אירועים למיניהם או מצבים. דרך שירה זו ניתן להביע את הדעות שלך על המצבים, את הטענות והביקורות שיש לך כלפי מישהו או משהו. בשירי מחאה מוחים נגד המצב המצוי שלדעת הכותב הוא רע, אך בצורה שונה, בצורת שיר ולא כמחאה פיזית.

# data[].attributes.headline
אסוציאציות הקשורות ל''שירי מחאה''

# data[].attributes.subject
אסוציאציות הקשורות ל''שירי מחאה''

# data[].attributes.body
התנגדות
חוסר אונים
רגשי נחיתות
מחאה
ביקורת
הקצנה

# data[].attributes.headline
מהי שירת מחאה?

# data[].attributes.subject
מהי שירת מחאה?

# data[].attributes.body
שירת מחאה מביעה ביקורת על בעיה חברתית או פוליטית. שירי מחאה עוסקים במגוון רחב מאוד של נושאים, מבעיות אישיות ועד בעיות כלל עולמיות. באמצעות שירים אלו זמרי המחאה מעבירים לציבור הרחב מסרים אידיאולוגיים, דעות וביקורת על המצב הקיים, מייצרים אצל הקהל הרחב מחויבות לרעיונות ולערכים אותם הם מבטאים בשיריהם.

# data[].attributes.headline
אסוציאציות הקשורות ל"שירי מחאה"

# data[].attributes.subject
אסוציאציות הקשורות ל"שירי מחאה"

# data[].attributes.body
ויכוח
בעיות של אנשים
חילוקי דעות
הבעת דעה אישית
חוסר הסכמה
ביקורת
שיר הסטיקרים

# data[].attributes.headline
מהי שירת מחאה 

# data[].attributes.subject
מהי שירת מחאה 

# data[].attributes.body
לביטויה של מחאה משתמשים בדרכים רבות. ואחת מדרכים אלו היא כתיבת שיר מחאה. בשיר זה אנשים מביעים את המחלוקות הדעות הרגשות והטענות שלהם ודברים אלו יכולים להיות במגוון רחב מאוד של נושאים כמו למשל, דעות פוליטיות, בעיות אישיות, בעיות של כלל העלום או אפילו זה יכול להיות אנשים שרוצים לעורר נושא כלשהו. לפעמים הבע זאת יכולה להיות מאוד ברורה או מאוד סמויה. שיר מחאה זה דבר מאוד שקט אך באותו המצב  זה יכול להיות רועש באותה רמה כמו מחאה עם שלטים ומיקרופונים והתוצאה וההצלחה תהיה באותה הרמה.

# data[].attributes.headline
תמונה שמציגה מחאה 

# data[].attributes.subject
תמונה שמציגה מחאה 

# data[].attributes.body
יצירתו של ג'ון הרטפילד משנת 1932, פוסטר שמציג את אדולף היטלר כאדם עליון שבולע זהב ופולט זבל. המחאה היא נגד הכללים שנהגו באותה תקופה בה עלתה המפלגה הנאצית לשלטון, לגבי גבולות חופש הביטוי.
קישור לתמונה -
https://images.app.goo.gl/XPtQCdAmaAFmJxAk8

# data[].attributes.headline
אסוצאציות הקשורות ל״שירי מחאה״

# data[].attributes.subject
אסוצאציות הקשורות ל״שירי מחאה״

# data[].attributes.body
הפגנות
דעות שונות
ביקורות
דילמות
שכנוע
כאב
הזדהות

# data[].attributes.headline
מהי שירת מחאה?

# data[].attributes.subject
מהי שירת מחאה?

# data[].attributes.body
שירת מחאה היא הבעה של הביקורת והתחושות שלך בנושא מסויים באמצעות שיר והיא יכולה להתקשר למגוון רב של נושאים, ביניהם פוליטים או חברתים.
למוזיקה יש השפעה עצומה על נפש האדם ועל כך שיר המחאה מבוסס. זמרים שרוצים להביע מחאה מתבקשים לעשות זאת דרך שיר המחאה שמעביר לציבור הרחב מסרים ובנוסף, יוצר אצל קהל המאזינים של אותו השיר מחוייבות לרעיונות ופותח אותם בפני הדברים עליהם מוחאים.

# data[].attributes.headline
אסוציאציות הקשורות ל״שירי מחאה״

# data[].attributes.subject
אסוציאציות הקשורות ל״שירי מחאה״

# data[].attributes.body
הפגנות
ביקורות מהסביבה
שנאה, כאב
מריבות
דעות מנוגדות ושונות

# data[].attributes.headline
שיר הסטיקרים

# data[].attributes.subject
שיר הסטיקרים

# data[].attributes.body
המחאה בשיר זה היא מחאה חברתית, פוליטית, דתית,בעצם השיר מוחה על בעיות במגוון נושאים שונים.
כמה דוגמאות על סוגים שונים של מחאות המובעות דרך הסטיקרים הנמצאים בשיר.
למשל - ״ אין שלום עם ערבים, אל תתנו להם רובים״ בסטיקר זה ניתן לראות את המחאה על היחסים שלנו עם הערבים וציטוט נוסף המדבר על אותה מחאה הוא "אין ערבים אין פיגועים".
דוגמא נוספת, ״כמה רוע אפשר לבלוע ״ ניתן לראות סטיקר המוחה על מצב רע כלשהו במדינה.

# data[].attributes.headline
השיר "נקמת הילד המגמגם" 

# data[].attributes.subject
השיר "נקמת הילד המגמגם" 

# data[].attributes.body
המחאה בשיר "נקמת הילד המגמגם" מדברת על כך שהדובר בשיר נזכר בבעיה שהטרידה אותו בילדותו בעיית הגמגום ״המילים שנתקעו לי בפה״, על איך שהוא לא מצליח לדבר ״גלגלי השניים שפוררו בפה״ בשיר אפשר לראות את בעיית הסופר בגלל הגמגום, שהוא לא הצליח להשיג את הילדה שהוא אהב או כמו שהסופר מתאר את זה - לא הצליח לכבוש את ההר ״ההר שלי הייתה ילדה שישבה לידי בכיתה״. הסופר רצה להביע מחאה על איך שהחברה מקבלת אנשים  שמגמגמים על איך שהם לא מבינים את הבעיות שלהם

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונה לפרוייקט בספרות

# data[].attributes.headline
תמונה המביעה מחאה פוליטית

# data[].attributes.subject
תמונה המביעה מחאה פוליטית

# data[].attributes.headline
המסר אותו נרצה להעביר

# data[].attributes.subject
המסר אותו נרצה להעביר

# data[].attributes.body
המסר שנרצה להעביר דרך מחאה הוא על האלימות וההתנהגות הלא ראוייה כלפי נשים בחברה.
בחרנו להעביר את המסר הזה בעקבות התקופה האחרונה, שבה יש המון מקרי אלימות והתנהגויות לא ראויות כלפי נשים ואנו כנערות, רוצות למנוע את המצב הזה ואת המקרה החמור הבא.
כעת ניתן לכם כמה דוגמאות הימחישו את הסיבה שבחרנו למחות על הנושא הזה. הדוגמא הראשונה היא האישה שמוכרת לרובנו, אך מוכרת מסיבה ממש לא טובה. שירה איסקוב נשואה + ילד, הותקפה ע"י בעלה, אביעד משה שניסה לרצוח אותה באמצעות כלי מטבח לעיני בנם. המקרה הזה הו בעצם ניסיון רצח שקרה בערב ראש השנה 2020, אומנם שירה הצליחה לשרוד את ניסיון הרצח הקשה הזה אך הפרשה הזו נוגעת לכל לב, בעיקר לליבנו, נערות שנמצאות במדינה שמכה בה גלי ניסיונות רצח והתעללות בנשים. דוגמא נוספת שאנו רוצות לתת הוא על דיאנה רז, נשואה + ילדים, שנורתה למוות על ידי בעלה השוטר, כלומר רצח על רקע של אלימות במשפחה. מספר המקרים הדומים מאוד למקרים שנתנו רבים, גם בתקופה האחרונה למרות המצב הקשה של הקורונה זה לא גרם להקטנת התופעה, להפך, קרו יותר ויותר מקרים וכפי שאנו רואות את זה כרגע מספר הנפגעות לא הולך להצטמצם, לכן בחרנו בפרוייקט כזה להעלות את המודעות על הנושא הכל כך חשוב הזה ולעשות את מירב מאמצינו על מנת למחות ולעצור את המקרים הבאים.

# data[].attributes.headline
השיר "קו העוני" 

# data[].attributes.subject
השיר "קו העוני" 

# data[].attributes.body
בשיר "קו העוני" של רוני סומק קיימת מחאה חברתית כלפי החברה.

המחאה בשיר היא על החלטתה של החברה והגדרת אנשים כעניים ומשפחות כעניות, רק מהסיבה שהם נמצאים מתחת לקו העוני ועל הקביעה מהו קו העוני בשביל מישהו אחר. לדוגמא הציטוט בשיר ״כְּאִלּוּ אֶפְשָׁר לִמְתֹחַ קַו וְלוֹמַר: מִתַּחְתָּיו הָעֹנִי״ שמתוכו ניתן לראות את התסכול בהתייחסות החברה לאותם האנשים שמוגדרים כעניים. המחאה בנוסף היא נגד הקשר שהחברה יוצרת באמירותיה בין קו העוני לבין תחושת אומללות, שדבר זה הוא לא דבר שנכון לעשות.

החברה לא יכולה להגדיר אדם או משפחה כענייה או עשירה מהסיבה שעוני לא נמדד בכמות הכסף שיש לכל אחד, אלה בעושר הפנימי שלו, הדברים שגורמים לו אושר, אלו הדברים שקובעים על האדם כעשיר. העושר יכול להיות רוחני ובהרגשה של האדם וזאת אפשר לראות מתוך השיר, שהדובר בשיר כילד, לא הרגיש עני.

למשל, מתוך המשפט "הייתי ילד, בבית שקראו לו צריף, בשכונה שאמרו עליה מעברה." משפט זה מעביר לנו את התחושה שלו כילד, שלמרות שבמעברה בה הוא גר בתנאים לא קלים, הוא הרגיש בבית, בשכונה שלו וזה היה ביתו לכל דבר ולמרות שהוא חי בדלות, הוא לא מרגיש עני לעומת כל האמירות מפי החברה שמגדירות את האנשים שחיים שם כעניים ושהמעברה היא שכונת מצוקה. בנוסף, = ניתן לראות את המחאה על נושא זה דרך הציטוט: "באוויר, עָפוּ יוֹנִים בִּמְטַס הַצְדָּעָה". כאשר סומק השתמש במטאפורה של מטס ההצדעה, הוא מביע את הכעס שלו כיוון שמטס הצדעה זה דבר יקר ויש ביקורת שלילית על כך שדבר כזה מטפחים, דבר לא חשוב ביותר ולעומת זאת, יש אנשים שצריכים כסף למחייה ובהם לא משקיעים כלל.

# data[].attributes.headline
פירוש התמונה

# data[].attributes.subject
פירוש התמונה

# data[].attributes.body
ראשית כל, ניתן לראות בתמונה המון אלמנטים, צבעים וטקסטורות ולכל הדברים הללו יש תפקיד חשוב במסר שאנו רוצות להעביר, הדגשת תופעות האלימות כלפי הנשים.

כפות הידיים בגווני האדום מראים גם סוג של מצוקה וצורך לעזרה אך גם את מה שקורה בעקבות האלימות כלפי הנשים, הדם, הרצח והפגיעות הפיזיות.
השקית מדמה את ההסתרה של אותן הנשים, הרצון להישאר אנונימי לא לחשוף את מה שאתה עובר, לסבול לבד ובשקט. ומצד שני את השקיפות שרואים בנשים עד שקורה להן משהו חמור כשרק שהוא קורה, מעלים את הנושא למודעות החברה, דבר שצריך להיות הפוך, העלאת המודעות על מנת למנוע מקרים שכאלו. בנוסף השקית מדמה את זה שלא רואים את הנשים שאינן בוחרות לשתף את המקרה, ישנן אלפי נשים החובות התעללות יום יומית בין אם היא פיזית או מילולית ואף אחד לא יודע שהן נמצאות במצב הזה, הן מוסתרות, שקופות ואותן, לא ממש רואים.
היד על הפה מראה מצד אחד את השתיקה של אותן הנשים, חוסר החשיפה והדיבור, החשש להיפגע יותר אם ידברו. מהצד השני, היד  מביעה גם את היד של אותם הגברים, שמאיימים, לא נותנים לנשים לדבר ולהביע את הדעות שלהן. מחליטים להשתמש ב"כוח" שלהם בצורה  שלילית כלפי נשים רבות.

התצלום והמלל שלנו מהווים כוח הרבה יותר גדול מאשר לשמוע כל פעם על עוד סיפור ועוד סיפור, זה לא נגמר ולא נעצר. אנו חושבות שברגע שהחברה תראה באמת המחשה בעזרת האלמנטים שהכנסו למים, יראו את הדברים שנשים עוברות את הכוונות שלנו מאחורי כל דבר וכל מילה. יבינו מה הנשים עוברות, עד כמה המצב הזה הוא מצב מדורדר וקשה ושמצב כזה לא יכול להמשיך להתקיים. חייב לעצור את זה. המים הזה יכול להעלות את המודעות, לגרום לאנשים לחשוב רגע מעבר מלשמוע עוד סיפור בחדשות ולהמשיך הלאה כי זה לא קשור לחיים הפרטיים שלו.

# data[].attributes.headline
השיר " זוהרה אלפסיה" 

# data[].attributes.subject
השיר " זוהרה אלפסיה" 

# data[].attributes.body
שיר זוהרה אלפסיה מדבר על זמרת מפורסמת ונערצת שהייתה במרוקו היא הייתה זמרת החצר של מוחמד החמישי ״ זמרת החצר אצל מוחמד החמישי ברבת מרוקו״והיה לה קול מיוחד במינו, השיר מראה את החיים הטובים שהיו לה במרוקו על ההרצה  ״ לחמו חיילים בסכינים לפלס דרך המון להגיע אל שולי שמלתה ״ ואפילו הכסף שהיה לה  ״ לשים כסף רואיל לאות תודה״ בנוסף השיר מראה את החיים שהיו לה כאשר עלתה לישראל, על המהפך שעברה בחיים - מחיים טובים ועשירים לחיים מאוד אומללים, בית קטן עם ריח של סרדינים ״ ריח שרים של קופסאות סרדינים״ חסרת ההרצה וכסף ואפילו קולה נהיה צרוד ״ לזוהרה אלפסיה קול צרוד״ . בעצם הסופר מוחא על גורלם של יהודי מרוקו על המשבר שהם עוברים כתוצאה ממעבר מעולם של כבוד לעולם של השפלה ודחייה והוא נתן את הסיפור של זוהרה אלפסיה כדוגמא.

# data[].attributes.headline
 מהי שירת מחאה? 

# data[].attributes.subject
 מהי שירת מחאה? 

# data[].attributes.body
מחאה היא דבר המגיע לידי ביטוי בדרכים שונות ורבות. אחת מהדרכים להבעת מחאה היא בעזרת שיר מחאה. שיר מחאה הוא שיר המביע ביקורת וחוסר הסכמה בנוגע לעניין חברתי או פוליטי. שירת המחאה לרוב מבוססת על ההשפעה הרגשית שיש למוזיקה על נפש האדם. המחאה בשיר יכולה לבוא בצורה מאוד גלויה או מאוד סמויה. שיר המחאה מתנהל בצורה שקטה אך למילים בשיר יש עוצמות חזקות שהופכות את השיר ל"רועש".

# data[].attributes.headline
תמונה המביעה מחאה 

# data[].attributes.subject
תמונה המביעה מחאה 

# data[].attributes.body
ל הפציעות והמכות, על הכוויות והדיקרות, וכל מה שלא היית צריך לעשות.
וכל סימן אחד קטן משאיר צלקת בנשמתה וכואב לה כואב לה נורא.

היא מנסה לשכוח, להכחיש ולסלוח אבל ממקרה כזה, לא ניתן לברוח.

מול הילדים שלך אתה זרקת, פצעת ושברת נשמה טובה ומסכנה שנפלה ליד הלא נכונה. במקום לאהוב, לטפל ולדבר בחרת בקל ביותר.

דקה לא עצרת, לא חשבת, לא נחת. יד חזקה על הנשק את האישה שלך שוברת.

עוד זעקה, צעקה, בכי ובקשה
אפילו מחשבה קטנה לא עברה, לפגוע באישה ולהשאיר אותה שבורה.

לעולם היא לא תשכח מעשה כזה מורכב, לקחת לה את הנשמה ואשכרה, זרקת לפח.

חיים שלמים לאישה הרסת.
להתעורר מסיוטים, לפחד במקומות סגורים ללכת עם הראש לאחור וכל זה כי חשבת שאתה גיבור.

לקחת, השתמשת וזרקת לפח, חיים שלמים של אישה שלא יחזרו כך או כך.

היא מנסה לשכוח, להכחיש ולסלוח אבל ממקרה כזה, לעולם היא לא תוכל לברוח.

# data[].attributes.body
בישראל, אלימות כלפי נשים נמצאת ולא פוסחת על אף מגזר, מעמד או סטטוס. כלומר, האלימות נמצאת אצל העם הערבי והיהודי כאחד, וכך גם בקרב עולים ותיקים וחדשים, והיא מתרחשת בכל המעמדות של החברה ללא הבדל. כעת ניתן כמה דוגמאות שימחישו את המצב, דיאנה רז שנרצחה ע"י בעלה לאחרונה, העלתה לפני מספר חודשים סרטון הדרכה לנשים, בעקבות מקרה הירצחה של מיכל סלה ז"ל, כולנו גם ראינו את המקרה הנורא של שירה איסקוב וכיצד הצליחה להינצל. ע"פ הערכות כ200 אלף נשים בישראל חוות אלימות פיזית, נפשית, מינית וכלכלית, והמון נשים חוששות לצאת ממעגל האלימות הזה בעקבות חוסר ביטחון כלכלי וקשיים אישיים וחברתיים. לאחרונה בתקופה של מגפת הקורונה עלתה כמות האלימות כלפי נשים וכך גם מקרי הרצח, כל זה קרה רק בעקבות תקופות ארוכות בבתים שייצרו לחץ כבד בתוך משפחות אשר בהן קשה לחיות גם בימים רגילים.

על כל המצב הקשה הזה יש תאוריות אשר טוענות כי גברים אלימים סובלים מתחושות נחיתות, ערך עצמי נמוך, חולשה ודימוי עצמי שלילי, אך הנשים המוכות חוות את אותו הדבר, תחושות של חוסר ערך ורגשי נחיתות. בדרך כלל ניתן לזהות אלימות במשפחה בעזרת סימנים כחולים, שברים, פגיעות פנימיות, סימני דקירה וכוויות. אך לעתים נגרמים נזקים משמעותיים לקורבן שלא ניתן לראותם כלפי חוץ כמו אלימות שהיא לא פיזית ולא נראת לעין.

בעקבות כל המקרים הקשים הללו, כולנו ציפינו ומצפים לעונשים כבדים אך תופעת רצח נשים נתפסת באופן שונה מהיחס כלפי רוצחים,  לאחר רצח אישה על ידי בן זוגה, נבדקים הסימנים המקדימים וכך ניתן לבדוק מה צריך וניתן לעשות כאשר הסימנים המקדימים כבר קורים על מנת לנסות למנוע את המקרה הבא מה שהמדינה לא דואגת לו. ארגוני הסיוע, בדרך כלל בראשות נשים, מנסים לטפל בכך, אך מערכת החינוך עדיין לא התגייסה לחינוך מגיל צעיר, למניעת אלימות ולפענוח מהיר של הסימנים המעידים. עניין זה נוגע בנשים ובגברים באותה מידה, הגברים שאיבדו את הבלמים, וחובתנו היא לנסות ולזהות את הסימנים המעידים לאישה במצוקה.

דרך נוספת לטפל במצב היא כמחאה, אך מדוע רק נשים יוצאות להפגין ולנסות לטפל בתופעה הקשה הזו וכיצד הנושא הכאוב הזה אינו מצוי בראש סדר העדיפויות הממשלתי ומטופל באופן מוסדר?

את הכמות של הרציחות והאלימוית כלפי נשים אפשר לתאר כתופעה חברתית אך אינה מטופלת כמו תופעות חברתיות אחרות, הצעדים ההכרחיים לטיפול בתופעה החמורה הם הגברת המודעוּת בחינוך ובחברה הציבורית כולה, השלמת החקיקה לצורך הרחבת הענישה ותוכניות שיקום לגברים אלימים בכלא.

כשעשרות נשים נרצחות ורבות אחרות נפגעות, חובה עלינו להציל חיים ולזעוק את זעקת הקורבנות.

# data[].attributes.body
https://www.mako.co.il/tv-ilana_dayan/2021/Article-3302584770ed671027.htm
שירה איסקוב הודיעה לבעלה שהיא רוצה להפריד כוחות ועקב זה התקיים ניסיון רצח על ידי בעלה וזוהי, העדות שלה. לשירה יש ילד בן פחות משנתיים שאותו לא ראתה במשך הזמן שהייתה בשיקום בבית החולים סורוקה, תקופה של כשלושה שבועות. הפעם האחרונה שראתה אותו היה בביתה במצפה רמון, בלילה שבו כמעט איבדה את חייה ולאחר התקופה של שלושת השבועות, שירה זכתה לראות את בנה. בערב ראש השנה האחרון, שירה איסקוב כמעט ונרצחה על ידי בעלה אביעד משה, בדירתם במצפה רמון והיא מספרת, "כשעצמתי את העיניים ביקשתי מעדי, השכנה שתשמור לי על הילד", משחזרת שירה, "היא הבטיחה שהיא שומרת לי על הילד, ומבחינתי, ברגע הזה החיים שלי הסתיימו. הבנתי אז שאני הופכת להיות עוד אחת מהרשימה. רק כשהתעוררתי בבית החולים הבנתי שאני בחיים, ששרדתי. בבית החולים נתנו לי 20 אחוז לחיות, ואני כאן". את שירה ליוו לאורך כל המסע הקשה שעברה מצלמות שתיעדו את חייה מעוד הרגעים הראשונים בבית החולים, כשהשיקום שלה רק התחיל, דרך לבית ההורים בכרמיאל ועד לרגע שבו היא כבר חולמת על חייה החדשים, שלה ושל בנה. הסיפור של שירה זעזע מדינה שלמה ואיתו, יצא סרט הנקרא "נשאתי בחיים" בכיכובה של שירה איסקוב. בחלק הראשון בסרט של בן שני, איסקוב מתארת את הימים שקדמו לפני הלילה בו התרחשה התקיפה ובנוסף גם את האופן בו בעלה התחיל לתקוף אותה. אביעד משה תקף אותה באמצעות כלי מטבח, מערוך וסכין. הוא דקר אותה אין ספור פעמים ושירה פונתה לבית החולים סורוקה. היא התעוררה רק לאחר חמישה ימים והועברה ישירות למחלקת שיקום וכך החלה במסע ארוך וקשה בחזרה לחיים. איסקוב השתתפה בתוכנית "עובדה" ושם ,התייצבה בפנים גלויות מול המצלמות ואמרה במילים ברורות ופשוטות את תחושותיה. "אני לא מסתתרת, אני לא מתביישת, אני לא עשיתי שום דבר רע. למה אני צריכה להתבייש? אני עברתי את הזוועה הזו, ומי שעשה את הזוועה הזו צריך להתבייש - אבל אני לא".

# data[].attributes.body
מעשה האלימות הקשה, אביעד משה כלפי רעייתו שירה איסקוב. פציעתה וניסיון הרצח שטלטל את כל המדינה פורסמו ותועדו בכלי התקשורת השונים. הכתבה עוסקת בכתב ההגנה שהגיש אביעד משה לכתב האישום החמור נגדו. הוא טוען שאשתו שירה התעללה בו מילולית והתגרתה בו- מה שגרם לו לכאורה לפגוע בה. כמו כן טוענים סנגוריו שהוא לא התכוון להרוג אותה. בנוסף לכך צוינה ההפלה הטבעית שעברה שירה כשבועיים לפני המקרה, לדברי הסנגורים של המואשם שירה האשימה את אביעד ואחותו בגרימת ההפלה תוך שהיא מתגרה ומשפילה אותם, אביעד משה טוען בכתב ההגנה שאשתו הפגינה נגדו אלימות מילולית, העלבות וקללות. מנגד טוענת שירה איסקוב כי באותו היום הוא היכה אותה במערוך, לאחר מכן דקר אותה וזאת לעיניי התינוק שלהם. אביעד מואשם גם בהתעללות בבנם הפעוט. בכך שהבן נחשף לאלימות שהפעיל האב נגד אשתו בנוכחותו הוא תקף את האימא . מקרה זה הוא מקרה מזעזע, שקצת שכחו ממנו אבל אצל שירה תמיד הנפש תישאר מצולקת.

# data[].attributes.body
אלימות כלפי נשים קיימת מאז ומעולם. נשים רבות חיות תחת איום מתמשך של אלימות מצד בני-זוג, קרובים או מכרים.הודות לפעילותם של ארגוני הנשים בהבניית הנושא כבעיה חברתית , עלתה תופעת האלימות לסדר היום הציבורי.

בישראל בשנים 2004-2018 נרצחו 163 נשים על ידי בני זוגן  רק כמחציתן היו מוכרות לשירותי הרווחה, אך לא בהכרח בתקופה סמוכה לרצח או על רקע תלונות על אלימות במשפחה. תחילתה של שנת 2021 החלה, וכעבור פחות מחודשיים שתי נשים נרצחו על ידי בני זוגן. מדינת ישראל מפקירה את הנשים ומפרה את חובתה להגן על זכות האדם הבסיסית ביותר שלהן - הזכות לחיים ולשלמות גופנית. הממשלה מקימה ועדות, תוכניות מתוכננות ובפועל דבר לא משתנה. המצב הזה מחייב שינוי, וכדי להשיג שינוי אמיתי נדרשה גם מאמץ פנימי וגם מחויבות כלפי גורם חיצוני.

המחויבות כלפי חוץ תתרחש עם הצטרפותה של מדינת ישראל לאמנת מועצת אירופה למניעה ומאבק באלימות נגד נשים ואלימות במשפחה, המכונה אמנת איסטנבול,שנכנסה לתוקף ב-1 באוגוסט 2014. זהו הסטנדרט הבינלאומי הגבוה ביותר והמקובל כיום בתחום הטיפול באלימות במשפחה.

ראשית, חשוב שמדינת ישראל תצטרף גם, מכיוון שאנחנו זקוקים למנגנון קבוע של בדיקה עצמית פנימית ואחריותיות שהמדינה מחוייבת בה באמצעות פיקוח מתמיד מבחוץ ובהשוואה קבועה למדינות מתקדמות אחרות. שנית, האמנה מפרטת באופן מעשי את מפת הדרכים המדויקת שהמדינה צריכה ללכת בה ליצירת פתרון הוליסטי לבעיית האלימות נגד נשים והאלימות במשפחה.

# data[].attributes.body
מדי שנה נרצחות 20 נשים. בדרך כלל נשים מוכות באות לבתי החולים ושם הצוות הרפואי עושה את מירב יכולתו לאבחן ולעזור להם במצוקה אשר הן נמצאות בה, מנסים להגן עליהן ועל ילדיהן כמה שהם יכולים מבני זוגן אבל לרוב דבר זה לא עוזר ובנוסף ישנם נשים רבות שאף אחד בכלל לא מודע למצוקתם. בתקופת הקורנה דבר זה רק התגבר, מספר התלונות שהגיעו למשרדי הרווחה גדלו פי שלוש וחמישית מהם הם בכלל לא מוכרים לא מזוהים וחדשים, כמות הנשים שמגיעות לבתי החולים גדלה ורוב הניסיונות שמנסים לעצור מקרים אלו נכשלים, דוגמא אחת היא תקציב שהוקצב ב2017 כ- מליארד שקלים שהשקעו בעצם למטרה של תוספת של עובדים סוציאליים ושל תקציבים ברשויות המקומיות לטיפול בגברים אלימים, תגבור מוקד 118 של משרד הרווחה ותגבור תחנות משטרה בחוקרי אלימות אך לבסוף רק חלק מהתקציב עבר ורוב התוכנית בכלל לא יצאה לפועל.

לבסוף הפתרון האמיתי הוא טיפול בשורש הבעיה והוא בעצם לטפל בגורם האלים, דרך אחת אפשרית היא חוק שיחייב גברים אלימים לעבור טיפול משקם וארוך שכלל מעקב שרק לאחר טיפול זה הוא יכול לחזור למשפחה. אבל זה לא משנה את העובדה שייתכן שלקורנה תמצא תרופה מאוד בקורב אך לאלימות בנשים לא תמצא תרופה מתאימה וגם אם תמצא, נצטרך לעבוד מאוד קשה בשביל להשיג אותה.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
20 נשים נרצחות בכל שנה בממוצע בישראל. אנחנו אחרי כמעט שנה בתוך מגפת קורונה, עם מערכת בריאות רצופה אתגרים, ועדיין אני לא מצליחה לחשוב על כותרת דרמטית יותר מזו. מוות מיותר של 20 בני אדם. בכל שנה. בשנה הנוכחית - כבר עברנו את הממוצע האיום הזה.

מגפת הקורונה הפתיעה אותנו יום בהיר אחד, והנה, אנחנו כבר יכולים לראות את סיומה ולדמיין את היום שאחריה. אבל המגפה שנקראת אלימות נגד נשים לא הגיחה לחיינו בהפתעה, אין לה גל ראשון וגל שני, אין לה הפוגה ואחר כך חיסון. סגר מלא לא ימגר אותה, סגירת מקומות בילוי לא תציל את האישה הבאה, גם 100 ניסויים קליניים בבתי חולים כנראה לא ימצאו תרופה אחת למגפה הזאת. להפך.

מגפת הקורונה, כדרכה בהרבה היבטים של חיינו - רק מחמירה ומקצינה את אירועי האלימות במשפחה. נתוני משרד הרווחה מדברים על כך שמספר התלונות שהגיעו אליהם גדל פי שלושה מאז פרוץ המגפה. חמישית מהמקרים הם חדשים ולא היו מוכרים לרווחה.

מאחורי כל כותרת על רצח של אישה, ישנן עוד עשרות נשים שחוות אלימות באופן יומיומי, אבל הן לא מגיעות לכותרות. 45 נשים הגיעו לחדר המיון של ביה"ח וולפסון בשנה האחרונה בעקבות אלימות של בן זוגן. הן פגשו בצוות הרפואי וצוות השירות הסוציאלי של ביה"ח שטיפל וליווה אותן בכל צעד.

כל מקרה כזה הוא עולם ומלואו, והבטן מתהפכת מכל סיפור. הצוותים בבתי החולים עושים את הטוב ביותר שהם יכולים כדי לאבחן את המצוקה של כל אישה ואישה, להחליט מה המשך הדרך עבורה, איך ניתן להגן עליה ועל ילדיה ובמקביל לתת לה את התחושה שהיא בשליטה על חייה ככל שניתן.

אנחנו שואלים אותה שאלות כואבות: "האם את חשה סכנה לחייך?", "האם חווית איומי רצח?", ומקווים שזו הפעם האחרונה שהיא תצטרך להישאל שאלות כאלה. בתי החולים הם רק קצה הקרחון. עשרות הנשים שאנחנו פוגשים כאן, הן כנראה מאות נשים שסובלות מאלימות במשפחה ושאנחנו לא יודעים עליהן, ושחלקן נמצאות בסכנת מוות.

בשנת 2017 קיבלה הממשלה החלטה ליישם תוכנית למניעת אלימות נגד נשים, שעלותה הוערכה בכרבע מיליארד שקלים בפריסה לחמש שנים ושהגורם המתכלל את יישומה הוא משרד הרווחה.

עיקריה קובעים כי תהיה תוספת של עובדים סוציאליים ושל תקציבים ברשויות המקומיות לטיפול בגברים אלימים. כן תוכנן להקצות חלק ניכר מהמענה למגזר הערבי. תגבור מוקד 118 של משרד הרווחה ותגבור תחנות משטרה בחוקרי אלימות במשפחה מהווים גם מרכיב בתוכנית.

לא כל התקציב עבר, הוא אינו נמצא בבסיס התקציב השנתי, ומימושה המלא של התוכנית מתעכב. מתוך התוכנית, הטיפול בשורש הבעיה ובגורם האלים, הוא זה שיש לו סיכוי סביר לעצור את מעגל האלימות. ולכן נדרש חוק שיחייב גברים אלימים לעבור טיפול משקם טרם החזרה למשפחה. רק טיפול כזה, לאורך זמן, תוך מעקב וחזרה הדרגתית לתוך המשפחה, עשוי לייצר קפיצת מדרגה ביכולות המניעה ומיגור האלימות במשפחה.

סביר מאוד להניח שכשנסכם את שנת 2020, נושא הקורונה יהיה בראש סדר היום. אבל בשנת 2021? נדבר כבר על דברים אחרים ואתגרים חדשים. וכן, זה יהיה ניצחון. אבל אני מחכה לאותה השנה, שבה נוכל להוריד את נושא המאבק באלימות נגד נשים מסדר היום. השנה שבה מסמכי בית החולים ידווחו על 0 מקרי אלימות בשנה, והכותרת של העיתונים תצעק בכל הכוח - 0 נשים נרצחו בישראל מאז תחילת השנה. זה יהיה הניצחון האמיתי.
הכותבת היא מנכ"לית המרכז הרפואי וולפסון

הוספה לנושאים שמעניינים אותי

רוצה להתעדכן בנושאים הקשורים לכתבה?

לחיצה על הנושא תוסיף אותו לרשימת "הנושאים שמעניינים אותי", שםניתן לקרוא ולנהל את ההתראות כשמתפרסמת כתבה בנושא.

לצפייה בכתבות וניהול הנושאים, יש ללחוץ על כפתור בסרגל העליון

הבנתי, תודה!

# data[].attributes.attachment_link.title
האלימות כלפי נשים רק התגברה בתקופת הקורונה | דעה, ד"ר ענת אנגל

# data[].attributes.attachment_link.description
20 נשים נרצחות בכל שנה בממוצע בישראל. אנחנו אחרי כמעט שנה בתוך מגפת קורונה, עם מערכת בריאות רצופה אתגרים, ועדיין אני לא מצליחה לחשוב על כותרת דרמטית יותר מזו. מוות מיותר של 20 בני אדם. בכל שנה. בשנה הנוכחית - כבר עברנו את הממוצע האיום הזה.

# data[].attributes.attachment_link.title
טקסט ממזג ספרות