# data[].attributes.body
Sóc Nicola Piovani, nascut el 26 de maig de 1946 a Roma, el meu debut va ser en un largometratge que es va produir al any següent. Als anys setanta vaig conexer al gran compositor Greg Manos Hadjidakis, per a qui em vaig oferir a treballar com a "Negre" com a orquestrador anònim per comprendre els secrets de la composició i l'escriptura orquestral.

# data[].attributes.body
El director Marco Bellocchio, després de veure "NP - El secret", va recórrer a mi per a la banda sonora de la seva pel·lícula "Nel nome del pare (1972)". La col·laboració amb Bellocchio (que va durar més d'una dècada) va ser el començament d'una carrera que em va portar a trobar-me amb gairebé tots els grans autors del cinema italià dels anys setanta i vuitanta: entre d'altres, els germans Taviani, Nanni Moretti, Mario Monicelli. Giuseppe Tornatore, Federico Fellini. Al 1998 vaig incursionar en l'òpera, amb "La Pietá" i "L'illa de la llum". Entre les meves obres mes populars hi ha la banda sonora de la pel·licula "Intervista" (de Federico Fellini ), les altres són "Ginger i Fred", i "La voce della luna" . Anys més tard, vaig compondre un ballet titulat "Balletto Fellini"

# data[].attributes.body
Actualment tinc més de 130 bandes sonores. He musicalitzat "Estimat diari" i "L'habitació del fill" de Nanni Moretti i he rebut el premi César per la música de la pel·lícula "Lequipier" . Tot i això, he dit que «massa músiques de pel·lícula pot convertir un compositor en una mena de mercenari, en canvi al teatre la música és sobretot artesania». Per tant, treballo principalment en teatre musical, i també en concerts i música de cambra.

# data[].attributes.body
Va ser el compositor de la banda sonora de “La vida és bella” i la seva música exercirà un paper crucial a la pel·lícula. L'emotiva partitura complementa perfectament la barreja de comèdia i tragèdia de la pel·lícula, contribuint al seu impacte emocional. En reconeixement al treball a la pel·lícula, Nicola Piovani va rebre el Premi de l'Acadèmia al Millor Score Original el 1999.

# data[].attributes.body
Nicola Piovani va crear una banda sonora que complementa l'atmosfera màgica i onírica de la pel·lícula. La música de Piovani ajuda a establir el to de la narrativa i a ressaltar els elements emocionals de la història. L'ús de la música en "La voce della luna" contribueix a crear una experiència cinematogràfica única, reforçant la visió particular i imaginativa de Federico Fellini. Nicola Piovani ha col·laborat amb diversos directors italians i ha guanyat diversos premis per la seva contribució a la música de cinema.

# data[].attributes.attachment_link.title
Nicola Piovani, La Voce della Luna, Voice of the Moon

# data[].attributes.body
Nicola Piovani va compondre la banda sonora de "Car diari", proporcionant una barreja de melodies que complementen el to poètic de la pel·lícula. La música contribueix a l'atmosfera única de cada segment de la pel·lícula, reflectint les experiències i els pensaments personals de Nanni Moretti. El 1994, la pel·lícula va guanyar la Palma d'Or al Festival de Cinema de Cannes, i la música de Nicola Piovani va contribuir significativament a l'impacte general de l'obra. La col·laboració entre Moretti i Piovani ha estat reconeguda per la seva capacitat per integrar la música de manera efectiva a la narrativa cinematogràfica, creant una experiència cinematogràfica envoltant i emocional.

# data[].attributes.body
Nicola Piovani és un compositor italià molt respectat i talentós. El seu treball a la música per a pel·lícules, com "La vida és bella" i "Car diari", ha estat elogiat per la seva habilitat per capturar l'essència de les pel·lícules i millorar l'experiència de l'espectador. Piovani ha demostrat una gran qualitat a la seva música, adaptant-se a diferents gèneres i emocions segons les necessitats de cada pel·lícula. La seva habilitat per crear melodies commovedores i atmosfèriques ha contribuït a l'èxit de diverses produccions cinematogràfiques.