# data[].attributes.body
Principalele tipuri de formațiuni sociale sunt: grupurile, colectivitățile și organizațiile.

Grupurile sunt formațiuni sociale în care indivizii interacționează direct, pe baza unor reguli acceptate și se recunosc ca membri ai unei entități distincte, într-un anumit moment și loc.

Colectivitățile au principii și norme comune, dar nu presupun interacțiuni directe între membri (e.g. cazul etniilor, credincioșii unui anumit rit).

Organizațiile sunt formațiuni deliberat constituite în vederea atingerii unui anumit scop, prin folosirea excesivă a unor strategii de decizie și control.

Calitativ, grupurile se diferențiază prin numărul membrilor care le compun și prin tipurile de interacțiuni dezvoltate între aceștia.

Astfel, există: grupuri primare (microgrupuri cu un nr relativ mic de membri), grupuri secundare (formate din mai multe grupuri primare) și grupuri terțiare (mulțimile).

# data[].attributes.body
Microgrupurile sunt sisteme dinamice, care asigură un prim nivel de integrare în cadrul sistemului social general în care instituțiile și organizațiile vor constitui nivele superioare de structurare a vieții psihosociale.

Caracteristicile microgrupurilor:

1. număr redus de membri (limita superioară 20-30 membri)

2. relații afective intime și nemijlocite, sub formă de simpatie, antipatie, indiferență sociometrică

3. o strânsă interdependență a membrilor, având la bază sentimentul coeziunii de grup și solidarității

4. diferențierea rolurilor între membrii grupului

5. existența unor scopuri și valori comune.

# data[].attributes.body
1. participă nemijlocit și constant la realizarea unei sarcini comune, impusă sau adoptată prin consens

2. interacționează direct pe tot parcursul realizării sarcinii

3. au conștiința apartenenței la grup și se recunosc ca membri ai acestuia

4. dezvoltă relații stabile și nonîntâmplătoare între membrii săi

# data[].attributes.body
Modelul cvasimecanic: grupul e privit ca o mașină generatoare de interacțiuni, clasificată în raport cu funcțiile pe care le îndeplinesc. Interacțiunea în grup respectă anumite legi stabile și universale, o anumită acțiune producând întotdeauna același efect, fapt care face posibilă predicția comportamentului de grup în situații tipice.

Modelul organic: grupul e văzut ca un organism biologic, care parcurge mai multe faze: formare, creștere, maturizare, dezintegrare. Grupul e orientat atât spre interior cât și spre exterior, având scopuri atât de autorealizare cât și de autoconservare. Mai complex decât cel cvasimecanic, permite înțelegerea factorilor care determină schimbarea și dezvoltarea grupului înțeles ca sistem natural.

Modelul conflictual: grupul e privit ca un sistem în care coordonarea părților implică o limitare reciprocă a gradelor de libertate, fapt ce determină apariția unor conflicte. Experiența esențială a grupului este conflictul iar răspunsul la acesta determină o nouă stare a sistemului.

Modelul „de echilibru”: grupul e privit ca un sistem aflat în echilibru, orice factor perturbator, intern sau extern, va fi contracarat de forțe opuse care vor asigura astfel menținerea stării anterioare perturbării. Aplicarea lui se dovedește utilă numai pentru anumite subsisteme funcționale și numai pe perioade limitate.

Modelul psihanalitic: pune accentul pe relațiile afective dintre membrii grupului, interpretate din perspectivă psihanalitică: identificare, sublimare, refulare, transfer, complexul Oedip etc.

Modelul interacționist: apare în lucrările lui Bales; se orientează spre aspectele descriptive și empirice ale proceselor care au loc în cadrul grupului social.

Modelul structural-funcțional: microgrupul este văzut ca un sistem cu granițe bine definite, care urmărește atingerea unui scop a cărui supraviețuire are un caracter problematic, de aceea trebuie să acționeze în raport cu cerințele de schimbare.

Modelul creșterii cibernetice: concepe grupurile ca sisteme de prelucrare a informațiilor, cu posibilitate de autoreglare și autodezvoltare.

# data[].attributes.body
Grupurile pot fi particularizate printr-o serie de caracteristici:

1. tipul grupului (modul de formare, nr de membri, relațiile dintre aceștia, natura activității desfășurate etc)

2. mărimea (nr de membri care compun grupul)

3. compoziția (caracteristici psihosociale ale membrilor: vârstă, sex, etnie, nivel de instrucție etc)

4. structura (modul de configurare a relațiilor interpersonale dintre membri (relații socioafective, de comunicare, influență, coordonare etc)

5. sarcina grupului: obiectivul care trebuie realizat în urma acțiunii comune a membrilor

6. coeziunea (ansamblul forțelor care mențin unitatea grupului și circumscrierea limitelor sale)

7. nivelul de integrare (gradul de maturizare a relațiilor psihosociale din cadrul grupului, a gradului elaborării normelor și valorilor comune, măsura identificării membrilor cu grupul și a participării la diferite aspecte ale vieții colective)

8. vechimea grupului (timpul scurs din momentul constituirii sale)

9. eficiența (parametrii calitativi și cantitativi de realizare a sarcinii, dar și pe cei care se referă la menținerea grupului și satisfacerea trebuințelor membrilor săi).

# data[].attributes.body
Avem mai multe feluri de structuri:

1. Structura socioafectivă (procese preferențiale)

2. Structura comunicației (procese de comunicație)

3. Structura puterii (procese de influență)

4. Structura activității (procese de realizare a sarcinii)

5. Structura motivațional-atitudinală

6. Structura participativ-axiologică

# data[].attributes.body
Structurile socioafective ale grupului sunt „matricea sociometrice” (Moreno), reprezintă elementul de fond în funcție de care se vor dezvolta și se vor manifesta toate celelalte structuri. Raporturile afective reprezintă un factor dinamogen atât pentru integrarea membrilor în grup cât și pentru dezvoltarea acestuia. Deci, grupul poate fi considerat un sistem generator de relații și un cadru care asigură dezvoltarea emoțională, cognitivă și relațională a membrilor săi.

Structura socioafectivă constă în modul de configurare a relațiilor preferențiale dintre membri, de forma atracției, respingerii sau indiferenței.

Forme de manifestare

1. În plan intragrupal, procesele afective se pot regăsi sub forma relațiilor preferențiale interpersonale și a trăirilor afective față de grup ca întreg.

2. În plan extragrupal, procesele afective se structurează atât în raport cu alte grupuri cu care se află în raport de conexitate cât și în raport cu mediul social în care își desfășoară activitatea (organizații, instituții, condiții sociale generale).

# data[].attributes.body
Clasificarea se face în funcție de mai multe criterii:

1. direcție: comunicare orizontală (membri aflați la același nivel al structurii) și comunicare verticală (membri aflați pe paliere diferite)

2. modul de implicare a participanților în actul comunicării: unilaterală (se desfășoară unilateral între sursă și receptor) sau bilaterală (rolurile de emițător și receptor sunt îndeplinite succesiv)

3. obiectivele propuse și modul de utilizare a informației: instrumentală (informația transmisă e destinată desfășurării și coordonării activității de grup) sau de consum (nu există o finalitate explicită, ci doar o comunicare interpersonală spontană).

4. numărul persoanelor implicate: biunivocă (între 2 membri) sau multivocă (între mai mulți membri)

5. modalitatea folosită pentru codificarea și transmiterea informației: verbală (scrisă/orală), nonverbală (semne, gesturi, posturi etc).

# data[].attributes.headline
Funcțiile comunicării în cadrul grupurilor sociale

# data[].attributes.subject
Funcțiile comunicării în cadrul grupurilor sociale

# data[].attributes.body
1. Asigură organizarea grupului, coordonarea activităților de realizare a sarcinilor și rezolvarea problemelor curente.

2. Mijlocește realizarea contactului psihologic dintre membrii grupului, condiție a satisfacerii trebuințelor psihologice ale acestora.

3. Condiționează constituirea și manifestarea coeziunii, prin uniformizarea valorilor, opiniilor, credințelor și atitudinilor.

4. Fundamentează formarea palierului simbolic al vieții de grup.

5. Facilitează realizarea integrării sociale și influenței formative a grupului asupra membrilor săi, precum și a acestora asupra grupului.

# data[].attributes.body
Rețea de comunicare= totalitatea legăturilor stabile prin intermediul cărora se transmit informațiile între membri.

Poate avea caracter temporar sau permanent, formal sau informal, activ sau latent.

Indicatorii care influențează comunicarea:

1. Distanța (d)= numărul de verigi pe care informația trebuie să le parcurgă pt a ajunge de la un membru (sursă) la alt membru (destinatar). Pt calcularea distanței totale, se însumează valoarea distanțelor pt fiecare membru al grupului.

2. Centralitatea (C)= raportul dintre distanța totală (D) și distanța individuală (d), valoarea normalizată prin raportare la numărul de membri ai grupului.

3. Gradul de conexitate (G)= numărul minim de verigi a căror eliminare duce la întreruperea/fragmentarea rețelei de comunicație.

4. Gradul de completitudine (Gs)= raportul dintre numărul real de conexiuni între membrul unui grup și numărul maxim posibil.

# data[].attributes.body
Exprimă ierarhizarea formală sau informală a membrilor unui grup în funcție de capacitatea de a influența activitatea colectivă și comportamentul celorlalți membri.

Structura autorității formale corespunde organigramei instituției căreia îi corespunde grupul. Trebuie făcută distincția dintre putere și autoritate. Putere= accesul unei persoane asupra mijloacelor de control și determinare a comportamentului celor din subordine. Autoritate= recunoașterea ascendenței unei persoane datorată calităților personale.

Raportul dintre structurile formale și informale: convergență, divergență, complementaritate, competiție, conflict.

Factori psihosociali care determină gradul de autoritate al unui membru:

1. statutul sociometric: raportul dintre alegerile și respingerile socioafective în cadrul grupului.

2. competența profesională: capacitatea de rezolvare a problemelor tehnice.

3. poziția formală în cadrul grupului: statutul ocupat în organigrama instituției sau organizației căreia îi aparține.

4. statutul sociometric extragrupal: statutul ocupat în mediul social căreia îi aparține.

5. nivelul de cultură generală.

6. accesul la informație, inițiativa și capacitatea de asumare a riscului.

# data[].attributes.body
Sarcina= ansamblu obiectiv de cerințe, condiții și modele acționale elaborate și validate social, impuse din exterior sau adoptate prin consimțământ.

Structura sarcinii: totalitatea relațiilor funcționale dintre membrii grupului, impuse de desfășurarea optimă a activității de realizare a obiectivului propus.

Tipul sarcinii, gradul de structurare și modul de conexare la sarcinile altor grupuri sunt principalii factori care vor regla interacțiunile de bază ale membrilor grupului.