# data[].attributes.body
Va néixer el 10 d'octubre de 1908 i quan va créixer i es va fer una mica més gran amb quin mes tenia relació era el seu avi el qual li va traslladar el seu amor pels llibres i la lectura. També li agradava molt anar a les festes del barri de gràcia del seu barri.

Era una nena molt solitària, ja que no va anar a l'escola fins que es va fer una miqueta més gran i per desgràcia només va poder assistir dos anys a l'escola perquè havia de cuidar al seu avi, quan ell va morir ella tenia només 12 anys i això li va fer una molt mala passada .

Aleshores ella continuava sent menor i necessitava estar tutelada per un adult i aquesta càrrega el va agafar el seu tiet el qual era masclista i estava esperant al fet que ella fes els 18 anys per poder-se casar amb ella sent obligada per ell i llavors va començar a escriure com a mètode d'escap i expressió.

# data[].attributes.body
L'any 1928, quan ella tenia vint anys va casar amb el seu oncle (Joan Gurguí i Rodoreda) Va treballar de periodista.

Després de tenir un fill anomenat, Jordi Gurguí, va començar a escriure Aloma com un ofici.

Escrivia per alliberar-se de la vida monòtona del matrimoni.

# data[].attributes.body
Apreciava molt al seu avi perquè la va cuidar de petita i també l'avi l'acompanyava en el seu camí tota l'estona.

# data[].attributes.body
La Mercè va haver de fugir de la Guerra Civil Espanyola, se'n va anar a França, Paris

Quan va estar un temps a França, a París va esclatar la Segona Guerra Mundial i va haver de fugir de nou, a Ginebra. I a Ginebra va escriure una de les novel·les més importants per ella i pel món perquè es va traduir en més de 40 idiomes i és la plaça del diamant.

Després d'un temps va tornar a viure a França

# data[].attributes.body
Aloma és una de les seves obres més destacades.

Després que li vulguin fer un reportatge ella diu que vol anar, però amb una condició que els farà un retoc a aquesta obra perquè la va escriure 30 abans d'això.

# data[].attributes.body
Aquest llibre el qual es va fer una pel·lícula. També cal recalcar que a la Mercè li agradava molt la idea d'anar a ballar a la plaça de diamant "barri de gràcia" i que no li deixaven i d'una manera subjectiva si et llegeixes el llibre i saps una mica de la seva vida pots trobar similituds entre situacions que viu la protagonista i situacions que ha viscut l'autora, ja que el va escriure quan estava a Ginebra i allà tenia invertia tot el seu temps, ja que aquest llibre parla sobre el seu somni frustrar.

# data[].attributes.body
El vell jardiner d’una casa d’un poble costaner veu passar els dies i els anys entre til·lers i eucaliptus. Discretament, ho observa tot: les relacions, els secrets, els malentesos, les festes… I és que arriba un matrimoni a la casa, els Bohigues, de Barcelona. En Francesc i la Rosamaria semblen una parella rica sense cap problema, però, rere les aparences s’amaguen moltes mancances: un amor real?.

# data[].attributes.headline
Cita d'un moment de la seva infància que li agradava molt 

# data[].attributes.subject
Cita d'un moment de la seva infància que li agradava molt 

# data[].attributes.body
"Recordo la sensació d'estar a casa quan, abocada a la barana del terrat, veia caure sobre la gespa i les hortènsies les flors blaves de la xicranda. No ho sabré explicar, mai no m'he sentit «tant a casa» com quan vivia a casa del meu avi amb els meus pares."

# data[].attributes.body
Mercè Rodoreda va guanyar 18 premis al llarg de la seva vida:

1934: Premi del Casino Independent dels Jocs Florals de Lleida, per La sireneta i el dofí.

1937: Premi Joan Crexells de narrativa, per Aloma

1947: Jocs Florals de la Llengua Catalana, per Rosa, Amor novell, Adam a Eva, Ocell

i dos sonets més sense títol.

1948: Jocs Florals de la Llengua Catalana, per Món d'Ulisses

1949: Jocs Florals de la Llengua Catalana, per Albes i nits (nomenada Mestre en Gai Saber)

1956: Premi d'Assaig Joan Maragall, per Tres sonets i una cançó

1956: Premi Joan Santamaria, per Carnaval

1957: Premi de contes i narracions, per Vint-i-dos contes

1965: Premi Crítica Serra d'Or de novel·la, per El carrer de les Camèlies

1966: Premi Sant Jordi, per El carrer de les Camèlies

1968: Premi Crítica Serra d'Or de contes, per La meva Cristina i altres contes

1969: Premi Ramon Llull de novel·la, per El carrer de les Camèlies

1976: Premi Lletra d'Or, per Mirall trencat

1980: Premi d'Honor de les Lletres Catalanes, per Trajectòria literària

1981: Premi Crítica Serra d'Or de prosa, per Viatges i flors

1981: Premi de la Crítica de narrativa catalana, per Viatges i flors

1982: Premi Crítica Serra d'Or de novel·la, per Quanta, quanta guerra...

1987: Premi Crítica Serra d'Or de novel·la, per La mort i la primavera