# data[].attributes.body
Maria Àngels Anglada i d'Abadal va néixer a Vic el 9 de març del 1930 i va morir el 23 d'abril de 1999 a Figueres amb 69 anys.

Va ser una poetessa, novel·lista, professora catalana. Va escriure diversos llibres com "El violí d'Auschwitz", la seva excel·lència li va fer guanyar molt premis al llarg de la seva carrera, alguns d'aquests premis varen ser el premi Josep Pla i La creu de Sant Jordi, atorgats per la Generalitat de Catalunya

Va assistir a la universitat de Barcelona i es va llicenciar en Filologia Clàssica i va exercir de professora de estudis llatins i gres.

# data[].attributes.body
És un premi literari que s’atorga anualment en homenatge a l’escriptora catalana Maria Àngels Anglada. Es va crear l’any 2004, cinc anys després de la seva mort, amb l’objectiu de fomentar l’excel·lència en obres de narrativa en llengua catalana.

Aquest premi posa en valor treballs literaris que reflecteixin valors humanístics, culturals i socials, elements molt presents en l’obra d’Anglada. L’organitza l’Institut Ramon Muntaner de Figueres, ciutat on Anglada va desenvolupar gran part de la seva activitat com a escriptora i docent.

# data[].attributes.body
1. Memòria històrica i Holocaust

Anglada tenia una gran preocupació per recordar i preservar la memòria històrica, especialment pel que fa a les tragèdies de la humanitat. Això és evident en obres com El violí d’Auschwitz, que narra la vida d’un presoner jueu en un camp de concentració nazi i el poder redemptor de l’art enmig de la barbàrie.

2. Lluita per la llibertat i els drets humans

En les seves obres, sovint s’hi troben reflexions sobre la vulneració dels drets humans, la repressió i la necessitat de resistència davant les injustícies. Era una escriptora compromesa amb la defensa de la llibertat individual i col·lectiva.

3. Món clàssic i mitologia

L’afició d’Anglada per la literatura clàssica i la mitologia grecoromana es reflecteix en moltes de les seves obres. Per exemple, a Quadern d’Aram (1997), explora el genocidi armeni fent paral·lelismes amb mites clàssics, utilitzant aquest marc per reflexionar sobre el sofriment humà i la capacitat de supervivència.

4. Paisatge i identitat

Anglada tenia un gran vincle amb la seva terra natal, l’Empordà, i aquest paisatge apareix sovint com un element simbòlic o com a escenari en les seves obres. També explorava la relació entre l’individu i el seu entorn, posant èmfasi en com aquest defineix identitats i emocions.

5. Art, literatura i música com a salvació

L’art i la cultura eren centrals en la seva visió del món. En obres com El violí d’Auschwitz, destaca el paper de la música com un mitjà per resistir la deshumanització. La seva escriptura mateixa sovint té un caràcter líric i poètic, reflex d’aquesta fascinació per les arts.

6. Condició humana i sofriment

Molts dels seus llibres exploren la capacitat humana d’afrontar el dolor i la pèrdua, amb una mirada compassiva i profunda cap als personatges que retrata.

# data[].attributes.body
Novel·la

Les Closes. Barcelona: Destino, 1979.

No em dic Laura. Barcelona: Destino, 1981.

Viola d'Amore. Barcelona: Destino, 1983.

Sandàlies d'escuma. Barcelona: Destino, 1985.

Artemísia. Barcelona: Columna, 1989; Figueres: Brau, 2017 (cur. Eusebi Ayensa).

L'agent del rei. Barcelona: Columna, 1991.

La daurada Parmèlia i altres contes. Barcelona: Columna, 1991.

El violí d'Auschwitz. Barcelona: Columna, 1994 / Barcelona: Labutxaca, 2013.

Dones soles: 14 contes. Barcelona: Planeta, 1995.

Quadern d'Aram. Barcelona: Columna, 1997.

Nit de 1911. Barcelona: Empúries, 1999.

L'àngel. Barcelona: Empúries, 2000.

Poesia

Díptic [amb Núria Albó]. Vic: Edicions Sala, 1972.

Kiparíssia. Barcelona: La Magrana, 1981.

Columnes d'hores (1965-1990). Barcelona: Columna, 1990.

Arietta. Barcelona: Columna, 1996.

Infantil i juvenil

El bosc de vidre: un conte d'en Bernat. Barcelona: Destino, 1986.

La grua Estontola. Barcelona: Cruïlla, 1993.

Relats de mitologia I. Els Déus. Barcelona: Destino, 1996.

L'hipopòtam blau. Barcelona: Columna, 1996.

Relats de mitologia II. Els herois. Barcelona: Destino, 1996.

El Bruel de Castello. Gaüses: Llibres del segle, 1996.

Nadal. Barcelona: Columna, 1998

Crítica literària o assaig

"Aproximació a la poesia de Salvador Espriu", dins del llibre Salvador Espriu en els seus millors escrits. 1974.

Memòries d'un pagès del S.XVIII. Barcelona: Curial, 1978.

Carme Montoriol, dins Literatura de dones: una visió del món. Barcelona: La Sal, 1988.

El mirall de Narcís / el mite grec en els poetes catalans. Sabadell: Aura, 1988.

Paisatge amb poetes. Barcelona: Destino, 1988.

Paradís amb poetes. Barcelona: Destino, 1993.

Retalls de la vida a Grecia i Roma. Barcelona: Empúries, 1997.

Les dones de l'Odissea. Literatures, Associació Escriptors en Llengua Catalana, 1997.

Els meus contemporanis. Girona: Diputació de Girona, 2014.

Traduccions realitzades per l'autor/a

Les germanes de Safo: antologia de poetes hel·lenístiques. Barcelona: Edhasa, 1983; Barcelona: La Magrana, 1997.

Epigrames de Meleagre de Gadara. Barcelona: Columna, 1993.

# data[].attributes.body
L’Holocaust va ser un dels esdeveniments més tràgics i terribles de la història, que va passar durant la Segona Guerra Mundial (1939-1945). Va ser un pla dirigit pels nazis, liderats per Adolf Hitler, per eliminar milions de persones que consideraven "inferiors". El seu principal objectiu van ser els jueus, però també van perseguir gitanos, persones amb discapacitats, homosexuals, presoners polítics i altres grups.

La idea principal dels nazis era crear una "raça superior" i van culpar als jueus i altres grups dels problemes d’Alemanya. Per aconseguir-ho, van crear camps de concentració i d’extermini, com Auschwitz, on milions de persones van ser obligades a treballar com a esclaus, torturades i assassinades, sovint a les cambres de gas. Es calcula que uns sis milions de jueus van morir a l’Holocaust, a més de milions d’altres víctimes.

# data[].attributes.body
Físic:
No es descriu gaire el seu aspecte, però, com a presoner d’Auschwitz, segurament està molt prim, amb roba bruta i desgastada.

Psicològic:
Daniel és un home valent i apassionat per la construcció de violins. Tot i viure en un lloc terrible, es concentra en el seu ofici, que li dona esperança. És perfeccionista i no es rendeix, encara que la seva vida depengui del resultat. A través de la música i l’art, manté la seva humanitat enmig de l’horror.

# data[].attributes.headline
El violí d'Aushwitz (M.A. Anglada): L' importància  del violí i la música.

# data[].attributes.subject
El violí d'Aushwitz (M.A. Anglada): L' importància  del violí i la música.

# data[].attributes.body
En la novel·la El violí d'Auschwitz de Maria Àngels Anglada, el violí té una gran importància tant per al protagonista Daniel com per al missatge de la història.

En aquest llibre el violí és més que un simple instrument musical sinó que és un element de resistència, d'identitat i també de connexió amb el passat i els seus éssers estimats.

Per en Daniel El violí és molt important perquè no només li ajuda a seguir amb vida sinó que també forma part de la seva identitat i representa la seva esperança dins del camp de concentració. Tot i que viu en un lloc ple de dolor, la música i el violí li fa recordar moments bons de la seva vida anterior. Gracies al violí va poder salvar-se , ja que el cap el veu com un entreteniment per els nazis.

La música dins la novel·la juga un paper clau perquè ajuda els personatges a suportar el patiment i a mantenir l'esperança. En un lloc o espai on tot és molt dur, la música els dóna força i també una manera d'escapar de la realitat. A més, la música els ajuda a crear vincles entre ells i a sentir-se una mica vius.

# data[].attributes.body
Video