# data[].attributes.body
[7]

דוגמא למבחן רווחה שמדינות רבות מפעילות, היא תוכנית ההכשרה (Workfare). מדינות מחייבות את מי שכושר השתכרותו נמוך, להשתתף בתוכניות הכשרה מקצועיות, כתנאי להמשך קבלת המענקים או ההטבות.

לדרישה להשתתף בתוכניות הכשרה, יש שני יתרונות: הראשון, הם מספקים לאדם שעובר אותן, את ההכשרה המקצועית שחסרה לו ושעשויה לשפר את סיכויי מציאת העבודה שלו (ולפיכך לשפר את כושר ההשתכרות שלו), והשני, הזמן שנדרש בהשתתפות בתוכנית ההכשרה, הוא זמן יקר (הן מבחינת העובדה שהאדם משתתף בתוכנית, במקום ללכת לעבוד, והן מבחינת העובדה שההשתתפות בתוכנית גוזלת את זמן הפנאי שהאדם יכול היה לבזבז על צפיה בנטפליקס). לכן, המדינה יודעת שמי שבחר להשתתף בתוכנית כזו, בהכרח זקוק לה. כך המדינה מנפה את מי שמתחזה לבעל כושר השתכרות נמוכה.

לרוב, המדינה מעדיפה להפעיל תכניות הכשרה שבאמת משפרות את הכישורים של מי שנרשם אליהן, כי זה מגדיל את הפריון ומשכלל את כוח העבודה במדינה (הופך את כוח העבודה למיומן יותר), אך לעיתים, תכניות ההכשרה נועדו אך ורק בשביל לשמש כמבחן רווחה, היינו, לבזבז זמן ולהוות לטורח, כדי להניא את מי שלא באמת זקוק למענקי רווחה, מלהירשם לתוכניות כאלו.

עם זאת, התועלת המופקת מתכנית הכשרה שאינה מועילה, אינה מועילה גם למשתתף שבאמת זקוק לה (למי שכושר ההשתכרות שלו באמת נמוך, ויכל להרוויח מתוכנית הכשרה שהיתה מציידת אותו בידע עבודה נצרך), ולכן גם פוגעת בו וברווחה שלו. דבר זה עשוי לגרום לכך שתוכניות הכשרה לא יעילות, יכשלו בשיפור רמת האושר בחברה, וזו גם הסיבה שרוב המדינות בוחרות להשתמש בתוכניות הכשרה, לא כמבחן רווחה גרידא (להניא שקרנים מלהשתתף בהן), אלא ככלי לשיפור ויעול כושר ההשתכרות של מי שזקוק להן.

ומתי, בכל זאת, תוכניות הכשרה כן יעילות כמבחן רווחה גרידא (להניא שקרנים)? כאשר הן מספיק יעילות בהרתעת אנשים שלא באמת זקוקים לרווחה (היינו, בוחרים שלא לעבוד מתוך עצלות גרידא, ולא מתוך כושר השתכרות נמוך), כך שישאר יותר כסף לרווחה, למי שבאמת זקוק לזה, כי כמות הכסף שתבוזבז על מי שאינו זקוק לרווחה, תקטן.

וזה כל השיעור שלנו להיום. נא להרים כסאות, לאסוף את האשפה סביב השולחן שלכם, ולצאת בשקט, כי אמא רוצה ללכת לנוח קצת! עבדה קשה מאוד על כל זה, על חשבון הזמן הפנוי, אז תשמח מאוד להטבה כלשהי. אולי 5 נק' בונוס, או שבוע חופשה, או שלום עולמי, מה שיועיל יותר לתועלת המצרפית.

# data[].attributes.body
[6]

קודם הסברתי על הדרך אחת של המדינה, "להרתיע" אנשים מלהתחזות לבעלי כושר השתכרות נמוך - ההטבות שניתנות להם פשוט אינן מביאות להם תועלת.

דרך נוספת של המדינה "להרתיע" אנשים מלהתחזות לבעלי כושר התשכרות נמוך, מושגת באמצעות "מבחני רווחה". מבחנים אלו מוסיפים הרבה "עבודה שחורה", וכך, הם מוודאים שמי שלא באמת זקוק להם, לא יטרח להשקיע כל כך הרבה מאמץ בשביל לעבור אותם.

דוגמא טובה למבחן שכזה הוא תור – דמיינו שאתם צריכים לעמוד בתור ארוך. אם אין לכם באמת עניין במה שנמכר, או בשירות שמוענק בסוף התור, תוותרו ותלכו, אבל אדם שזקוק לשירות או למוצר שנמכר בסוף התור, ישאר כי אין לו ברירה. אותו הדבר נכון לגבי מילוי טופס ארוך ומתיש. אם אתה לא באמת זקוק לזה, תוותר מראש, אך אם הטופס הכרחי לך, תאלץ למלאו ולחרוק שיניים.

תוכניות הכשרה הן צורה אחת של מבחן רווחה שהמדינה מפעילה, מה שמוביל אותנו למושג הבא. זהו גם המושג איתו נסיים.

# data[].attributes.headline
מיסוי כושר השתכרות במקום הכנסה

# data[].attributes.subject
מיסוי כושר השתכרות במקום הכנסה

# data[].attributes.body
[5]

אחת הדרכים לפתור או לאזן את עיוות העבודה-פנאי (חוסר הרצון של אדם לצאת לעבוד, כי הוא "מרוויח" יותר מלשבת בבית ולא לעשות כלום), היא באמצעות מיסוי של כושר השתכרות, במקום של הסכום שהשתכרת, כלומר, במקום לשלם מס שולי הולך ועולה על כסף שהרווחת, אתה מקבל מס שולי (או הטבה) הולך ויורד, על זה שיצאת לעבוד.

לפני שאסביר מה "כושר השתכרות" אומר, חשוב להבין למה בכלל צריך לפתור את עיוות העבודה-פנאי. בכל זאת, מה אכפת לנו, אם יש אנשים שיושבים בבית על הטוסיק שלהם, וצופים בנטפליקס, בזמן שאנחנו עובדים? אה, כן, רק מלחשוב על זה התחלתי להזיע, לזעום ולסנן קללות, וגם לבדוק איך מוציאים דרכון לאירופה במהירות...

אז כן, זמן פנוי זה חשוב, והוא גם תורם לרווחתו של האדם, ובכך לרווחת כל החברה (ואנחנו מעוניינים בכך, למדנו על ה"תועלת המצרפית" בשיעורים הראשונים), אך אם הזמן הפנוי בא על חשבון המוכנות לצאת לעבוד, כי מישהו (אני, אתם, כל מי שמשלם מיסים) מממן לך ישיבה בבית, אזי נוצר פה עיוות שיש לתקן, אבל בלי לפגוע במי שבאמת זקוק למענקי רווחה. ועכשיו כשזה ברור (אני מקווה), נסביר מהו כושר השתכרות.

כושר ההשתכרות, הוא היכולת של אדם כלשהו להתפרנס. ישנם אנשים שכושר ההשתכרות שלהם גבוה (יכולים להתפרנס בקלות וגם להרוויח הרבה), בעוד ישנם אנשים שכושר ההשתכרות שלהם נמוך (קשה להם למצוא עבודה, וגם אז, השכר עליה אינו גבוה). המדינה קובעת מיהו בעל כושר השתכרות נמוך, באמצעות קריטריונים שונים שנקראים "תגיות". דוגמא לתגיות כאלו היא גיל (אנשים מבוגרים מוגבלים יותר בשעות העבודה ובסוג העבודה שהם מסוגלים לבצע, למשל פיזית או כזו שמצריכה שעות ישיבה מרובות), מגדר (נשים מרוויחות פחות על כל שעת עבודה, וגם מתקשות לעבוד יותר, בגלל ההריונות והילדים, בהשוואה לגברים), הורות (להורים לילדים קשה יותר לצאת לעבוד בהשוואה לאל-הוריים), רמת השכלה וכו'.

לאלו שנמצאו כבעלי כושר השתכרות נמוך, המדינה מעניקה הטבות משלל סוגים. הטבות אלו יכולות להיות הקלות במס, מס שלילי, או מענקי רווחה, והן יכולות להיות גם הטבות, שרק מי שבאמת זכאי להן, יפיק מהן תועלת, למשל כסאות גלגלים (לאדם נכה יש תועלת בכיסא, וזה חוסך לו כסף בקנייתו, בעוד שלאדם שאינו באמת נכה, אין תועלת בהטבה שכזו, ולכן אין לו טעם "לרמות" בשביל להיות זכאי לה), או מעונות יום מסובסדים לילדים (לאדם שאין לו ילדים, אין תועלת בהטבה שכזו, אבל לאדם שמתקשה לצאת לעבוד, כי אין לו סידור לילדים, להטבה כזו יש תועלת ממשית בשבילו). הענקת הטבות שיקסמו רק למי שזקוק להן, מורידה את הרצון של מי שלא יפיק תועלת מהטבות אלו, לרמות את המערכת, כי מרמאות לא תצמח לו תועלת. כך נפתרת בחלקיות בעיית העבודה-פנאי. לא תהיה לך ברירה אלא לצאת לעבוד, כי ההטבה שקיבלת לולא יצאת לעבוד, אינה משתלמת, וכך, עלות "שעת עבודה" בהשוואה לעלות "שעת פנאי", גבוהה יותר.

מיסוי כושר ההשתכרות במקום השכר שהרווחת, אינו תלוי בהחלטה של האדם ואינו ניתן לשינוי על ידי התנהגותו של האדם (אם בחר להשאר בבית או בחר לצאת לעבוד) ולכן הוא עוקף את בעיית העבודה-פנאי.

בנוסף, הטבות שניתנות לבעלי כושר השתכרות נמוכה, משפרות את הסיכוי שאנשים אלו יצאו לעבוד, כי בלי יציאה לעבודה ההטבות ישללו מהם. גם כך נעקפת בחלקיות בעיית העבודה-פנאי.

היש עוד דרך למנוע מרמאים, להתעלק על שיטת כושר ההשתכרות הנמוך? חשבתי שלעולם לא תשאלו (סתם, ידעתי שתשאלו, כי אתם תלמידים למופת!), וודאי שיש, מה שמוביל אותי לנושא הבא - מבחני רווחה.

# data[].attributes.headline
מענקי רווחה של אידוי (Fade Out) 

# data[].attributes.subject
מענקי רווחה של אידוי (Fade Out) 

# data[].attributes.body
[4]

מדרגות מס שולי, הן רק דרך אחת ליצור מערכת פרוגרסיבית לחלוקה מחדש של ההון בחברה. דרך נוספת היא באמצעות מענקי רווחה. במקום לקחת מס שולי קטן יותר, ככל שהשכר נמוך יותר, המדינה מעניקה סכומי כסף קבועים לכל מי שמשתכר עד רף מסויים. מאחר שהמענק הוא בעל ערך מספרי נקוב, ערכו היחסי מסך השכר, הולך וקטן ככל שהשכר גבוה יותר (והרי מענק של 1,000 ₪ למי שמרוויח 10,000 ₪, מהווה 10% מהשכר שלו, בעוד אותו מענק של 1,000 ₪ למי שמרוויח 20,000 ₪, מהווה רק 5% מהשכר שלו - הערך הוא אותו ערך, 1,000 ₪, אך ערכו באחוזים מהשכר, קטן ככל שהשכר עולה), וכך נוצרת חלוקה פרוגרסיבית של הון.

הבעיה במענק זה, היא שהוא ניתן רק למי שמרוויח עד רף מסויים, ואז נשלל לחלוטין. נניח, אם הרף הוא 20,000 ₪, אזי, אם הרווחתי 19,999 ₪, וקיבלתי מענק, אזי כעת יש בידי 20,999 ₪. לעומת זאת, אם ארוויח 20,000 ₪, הפסדתי מיד את כל המענק. על "השקל הנוסף" שהרווחתי, שילמתי מס שולי עצום (של 999 ₪), ותופעה כזו תגרום לי לא לצאת ולעבוד בשביל "השקל האחרון" הזה. לתופעה של מענקים שמעודדים אנשים "להשאר בבית" ולא לצאת לעבוד, קוראים "מעידת העוני". היא דוחפת עניים להשאר עניים, ולא לצאת ולהגדיל את כושר ההשתכרות שלהם.

לכן, במדינות עם מערכת רווחה יעילה, המדינה נותנת מענק לכל מי שמשכורתו היא מתחת לרף מסויים, אך במקום לשלול לחלוטין את המענק כשהגעת לרף הזה, המדינה שוללת רק חלק ממנו, למי שמשכורתו היא ברף הבא. כך עדיין ניתן להנות מחלק מהמענק, ובכל זאת משתלם להמשיך ולצאת לעבוד. סוג של מענק זה, נקרא (רוצים לנחש? זה כתוב בכותרת נשמות) מענק רווחה של אידוי (Fade Out).

ובכל זאת, שלילה חלקית זו אמנם מספקת תמריץ כלשהו לצאת לעבוד (נמנעת מ"מעידת העוני"), אך היא גם יוצרת מס שולי גבוה מאוד שיכול להגיע לעשרות אחוזים, על "השקל האחרון". המס השולי על העבודה, גורם לכך שהזמן הפנוי הופך ליקר יותר. אחרי הכל, אם יכולתי לשבת בבית (זמן פנוי) ועדיין להרוויח כמעט אותו דבר, בזכות המענק, אזי לצאת לעבודה בשביל להרוויח כמעט את אותו הסכום, לא מאוד כדאי לי. עיוות זה נקרא עיוות העבודה-פנאי, עליו מיד אסביר.

# data[].attributes.body
[3]

בניגוד למקובל לחשוב, "מס שולי" לא נקרא על שם מישהי בשם שולי. כלל וכלל לא! מס שולי הוא אחוז המס שאדם משלם על השקל האחרון שהרוויח. מההההה?

אם גם לכם חלף בראש המשפט; "המורה, זה בעברית מה שאמרת?", לא להלחץ. זה הרבה יותר פשוט ממה שזה נשמע. אם נחזור לדוגמא שנתתי כשהסברתי על מס פרוגרסיבי, אזי, אדם שמרוויח:

מ-0 – 100 ₪ = ישלם 10% מס
מ-101 – 200 ₪ = ישלם 20% מס
מ-201 ₪ ומעלה = ישלם 30% מס

כעת, אם יש לי הכנסה חייבת של 150 ₪ (הרבה יותר קרוב למה שמורה מרוויח, מה שהופך את הדוגמא הזו לראליסטית), אזי אני אשלם 10% על שקלים 0-100 (10 ₪), ואז עוד 20% מס על 50 השקלים "האחרונים" שלי (10 ₪), כלומר, המס השולי שלי הוא 20%, כי זהו "גובה" המס שאני משלם על "השקל האחרון" שהרווחתי. לו הרווחתי 201 ₪, היה המס השולי שלי מזנק מיד ל-30%, כי אז הייתי מגיע עם השכר שלי, למדרגת המס הבאה (מ-201 ₪ ומעלה = 30% מס), לכן ברור לכם למה לא היה משתלם לי להרוויח את "השקל האחרון" הזה. המס עליו גבוה מאוד.

למרות שהמס השולי נראה גבוה, חשוב לזכור שזהו לא באמת אחוז המס האפקטיבי (הממוצע) שלי. המס האפקטיבי שלי, על פי חישוב זה, הוא כדלקמן:

10% על שקלים 0-100 = 10 ₪.

20% על שקלים 101-200 = 50*0.2 = 10 ₪.

סך כל המס ששולם = 20 ₪.

מס אפקטיבי - 20/150 = 13%

בדוגמא זו ניתן לראות שהמס האפקטיבי נמוך מהמס השולי. כמו כן, ניתן לראות שחישוב המס האפקטיבי, גרם לי לחוש ממש עשיר לפתע! היאח! אצא מיד לרכוש כלום, באין כסף שיש לי, ומדד האושר של כל מדינת ישראל ישתפר מיד, כתוצאה מכך! הא לכם חלוקה צודקת של הון (אך לא של שכל, כי לו היה לי אחד, מיד הייתי מבין שמישהו עבד עלי פה)...

# data[].attributes.body
[2]

מס אפקטיבי (ממוצע), הוא הסכום הכולל שאדם משלם כמס, מתוך סך כל ההכנסה החייבת שלו.

לדוגמא, אם יש לי הכנסה חייבת של 500 ₪ (איזה, אני מורה, ההכנסה החייבת שלי היא הרבה פחות), ושילמתי 60 ₪ מס, אזי המס האפקטיבי שלי הוא 60/500 = 12% מס.

עד כאן כולם איתי? יופי, כי הגיע הזמן להסביר מהו המס השולי:

# data[].attributes.headline
מס פרוגרסיבי

# data[].attributes.subject
מס פרוגרסיבי

# data[].attributes.body
[1]

מס פרוגרסיבי הוא למעשה מדרגות מס, שתפקידן הוא לחלק מחדש את ההון בחברה, בצורה שתגדיל את הרווחה הכללית. המס עולה, ככל שההכנסה החייבת עולה, אבל רק על חלק מההכנסה בכל פעם. לדוגמא, המס יכול להיות מחושב כך - אדם שמרוויח:

מ-0 – 100 ₪ = ישלם 10% מס
מ-101 – 200 ₪ = ישלם 20% מס
מ-201 ₪ ומעלה = ישלם 30% מס

אדם שהשכר שלו הוא 150 ₪, ישלם מס שולי 20%, ומס אפקטיבי (20/150 = 13% מס). איך?
אדם זה ישלם 10 ₪ על השקלים 0-100 (10%), ואז עוד 10 ₪, על השקלים 101-150 (20% על 50 ₪), וביחד, 10+10 = 20 ₪.

באופן דומה, אדם שהשכר שלו הוא 300 ₪, ישלם מס שולי 30%, ומס אפקטיבי (60/300 = 20% מס).

בדוגמא זו, קל לראות שהן המס השולי והן המס האפקטיבי עולים, ככל שההכנסה החייבת עולה.

אבל היי, עוד לא הסברתי מהו מס שולי ומהו מס אפקטיבי, מה שמוביל אותי לנושא הבא: