# data[].attributes.body
Llegir l'article De los Santos crec que ajuda molt a entendre, almenys, el paper bàsic de la professió d'intèrpret de llengua de signes.
En l'article es mencionen els anys on es comença a professionalitzar la interpretació de llengua de signes i comparant-ho amb el que vàrem parlar a classe hi ha una enorme diferencia entre la interpretació de les llengües orals i la llengua de signes; concretament em sobta que com a mínim hi ha una diferència de vint anys.
Crec que com molt bé explica el text, la cultura de la comunitat sorda i de les persones oients és molt diferent i, per tant, des del meu punt de vista, cal oferir una mediació interlingüe per evitar malentesos. És a dir, si s'ha de transmetre un missatge, l'intèrpret no només ha de permetre que hi hagi un acte comunicatiu sinó facilitar-lo tenint en compte les diferències culturals que podrien haver-hi.
Una altra qüestió que tot i que ja ha estat mencionada a classe em continua semblant curiosa és l'ús de la primera persona. En el text posa l'exemple d'una persona sorda i un intèrpret a una consulta mèdica. En aquesta situació com que l'intèrpret estava parlant en primera persona, el metge entenia que a qui li passava alguna cosa era a ell i no pas a la persona sorda. Jo entenc que si una persona desconeix el funcionament d'un intèrpret aquest pot causar estranyesa, però precisament per això cal donar visibilització i molta més informació sobre la comunitat sorda a la societat oient, ja que continua havent-hi una gran desconeixença envers la llengua de signes, la interpretació i les persones sordes.

Després de llegir-ho tot, m'he quedat amb el dubte de si quan en una conferencia el signant comet una errada en referis-se per exemple a una data històrica si l'intèrpret l'ha de canviar o no.

# data[].attributes.body
Em sembla molt interessant veure l'enfocament que agafa De los Santos en l'article. Ens presenta dos procediments, que són la interpretació i la mediació, i trobo que aquestes són dues pràctiques que han de ser complementàries.

Jo em vaig familiaritzar primer amb la Llengua de Signes mitjançant la mediació, ja que vaig fer el cicle de Mediació Comunicativa. Al llarg de la meva formació, he anat veient que tant les interpretacions com les mediacions són molt necessàries perquè s'efectuï una comunicació eficient, i perquè una persona sorda pugui fer-se visible en un món tan oïdor i oralista.

Opino que el fet que, que hi pugui haver una intervenció mediativa ajudi a una persona sorda en una interpretació, perquè li facilita la informació a l'usuari de forma més immediata. Un mediador, amb els recursos i coneixements que té un intèrpret, podria ser una figura molt més completa; igual que ho seria un intèrpret amb les competències d'un mediador.

Entenc, però, que són dues labors diferents, i és evident que en certes situacions serà pertinent que es faci o bé una interpretació clàssica o bé una mediació d'acompanyament. En tot cas, em semblaria bé que una mateixa persona pogués dur a terme qualsevol de les dues, sempre amb l'objectiu de poder-li facilitar a l'usuari la comunicació, i assegurant-li la inclusió com a dret fonamental.

En el text es veuen exemples, com el del metge, on el tracte és molt personal i això pot ocasionar confusió. És per situacions com aquestes que penso que, que un intèrpret pugui adaptar i adaptar-se a l'entorn, afavoriria l'autonomia de l'usuari, utilitzant procediments propis de la mediació.

# data[].attributes.body
Després d'haver llegit l'article de De los Santos, m'he adonat de moltes situacions complexes, les quals no havia arribat a contemplar fins ara, que es poden donar durant el procés d'interpretació.

Se m'ha fet curiós l'exemple que s'ha donat amb el metge, on es pensava que la persona afectada era la interpreta i no s'adonava de "l'acompanyant" era sorda. M'ha semblat un exemple un pèl exagerat, tot i que fàcil d'entendre, ja que considero que hauria de ser quelcom evident, però tot i així, a arrel d'aquest exemple, m'he plantejat que tan difícil pot ser interpretar i com és d'important fer-ho el millor possible, pel fet que el més mínim error podria portar conseqüències, més o menys greus.

No només cal tenir els coneixements, sinó també la capacitat per a poder adaptar-se correctament a la situació i poder superar els obstacles que es produeixin durant el procés d'interpretació en aquell mateix moment. Has de saber adaptar-te a la persona que interpretes i portar el missatge degudament a la llengua del receptor intentant evitar mal entesos.

Després de llegir aquest text, i sabent ara que la interpretació és molt més difícil del que em pensava, em sento més motivada a esforçar-me per aprendre i fer-ho el millor possible.

# data[].attributes.body
Tot i que les dues m'han semblat interessants, considero que la que mes m'ha cridat l'atenció es la lectura de De los Santos i, sobre tot, les situacions que es poden donar quan la gent que no esta familiaritzada amb la postura de l'interpret interactuen amb el matéix.

Tot i que es bastant evident quan pares a pensar-hi, es comprensible que el public general si no se'ls hi explica previament, interpretin les paraules de l'interpret com les seves propies, ja que no s'esperen que aquest parli en primera persona.

També em resulta cridaner tot el tema de les correccions, i em du a questionar-me fins a quin punt ha de ser fidel l'interpret. Per posar un exemple, imaginem que una persona parlant li està explicant una historia a una persona sorda amb l'assistencia d'un interpret. Donat el cas que durant el relat el parlant es mossegui la llengua i maleeixi en veu alta, significa això que l'interpret també ha d'interpretar aquesta situació? o basta que se la comuniqui al sord?

# data[].attributes.body
Mentre llegia la lectura De los Santos (2010) he après molts aspectes de la interpretació de LSC que m'han sorprès i m'han semblat interessants.

Un d'ells ha estat el fet que bastants persones oients desconeixen o malinterpreten la funció i el paper de la figura de l'intèrpret. Això ocasiona malentesos en la comunicació, com en l'exemple donat a la lectura en què la intèrpret interpreta els problemes estomacals de la pacient al metge en primera persona, però el metge entén que ho està dient la intèrpret.

Un altre ha estat una informació que ja coneixia, però encara m'intriga. Es tracta del fet que la comunitat sorda i l'oient, tot i conviure en un mateix lloc, com que tenen percepcions de l'entorn diferents, són considerablement distintes entre elles. Tenen diferents costums i termes culturals propis, factor que també podria entorpir la interpretació.

Un dubte que m'ha sorgit és el següent: quant a la mediació interlingüe, no acabo d'entendre fins a on pots modificar el discurs. Tenia entès que l'intèrpret havia de mantenir-se fidel al missatge original, per tant, quan i com s'aplicaria la mediació interlíngüe? S'ha d'indicar d'alguna forma que es tracta d'un afegit com es fa als peus de pàgina dels textos?

# data[].attributes.body
De la lectura del text, un dels primers aspectes que considero destacable és l’ús de la primera persona en la interpretació. Si bé ja ho vam comentar a classe, em va resultar molt sorprenent i he volgut insistir-hi en llegir-ho.

Per altra banda, hi ha dos aspectes que em criden l’atenció. En primer lloc, tot i no ser nou per a mi, no deixa de cridar-me l’atenció el fet que la comunitat sorda i la oient no compartim cultura. El segon aspecte té a veure amb l’exemple que se’ns posa al final del judici i la persona sorda a la que se li demana que expliqui de forma oral un article. Soc conscient del fet que sordesa no implica necessàriament mudesa i que per tant, les persones sordes són capaces d’expressar-se oralment, però sabent que no els resulta gens fàcil fer-ho d’aquesta manera trobo inadequat determinar la incapacitat o no d’una persona sorda mitjançant la seva capacitat d’expressar-se oralment.

Al llarg de la lectura del text s’ha repetit una idea que em sembla que no he entès: interpretar no és permetre la comunicació, sinó facilitar-la. No n’entenc el sentit.

Finalment, se’m presenta un dubte arrel de la lectura del codi deontològic. En ell es diu que s’ha de preservar la dignitat de l’usuari, però com ha d’actuar un intèrpret en veure afectada la seva pròpia?

# data[].attributes.body
La lectura del codi deontològic juntament amb la De Los Santos m'ha resultat molt enriquidora per conèixer aspectes, fins ara desconeguts, de la professió de l'intèrpret.

En primer lloc, m'ha semblat molt interessant el fet que hi hagi diferents trets culturals entre la comunitat sorda i la comunitat oient d'un mateix territori o de diferents. Per aquest motiu, l'intèrpret no ha de conèixer només les llengües, sinó tot el context que les envolta.

En segon lloc, un altre tret que m'agradaria destacar és el dilema entre l'ús de la primera o tercera persona. Des del meu punt de vista, trobo més correcte que L'intèrpret utilitzi la primera persona, ja que ell no és ni l'emissor ni el receptor del missatge, sinó el mitjà, és a dir, el canal pel qual es comunica. Tot i això, trobo necessari un aclariment sobre la primera persona en àmbits on no s'està familiaritzat amb el món de la interpretació.

Finalment, havent assimilat els continguts d'ambdós textos, la meva visió sobre aquesta professió ara és més àmplia i trobo encara més necessària més implantació d'educació sobre llengua de signes.

# data[].attributes.body
El que trobo més interessant de la Llengua de Signes que es comenta al text De los Santos és que no es codifiqui per una necessitat de comunicació dels diplomàtics entre països sinó degut a una necessitat per part de les persones sordes per tenir un paper en la societat en igualtat de condicions. També és sorprenent que les mesures per desenvolupar aquest codi siguin de fa un període de temps tan pròxim.  D'altra banda, l'explicació de serveis generals i específics m'ha fet adonar del pes de la presència d'intèrprets a tots els camps possibles.  Per últim, cal remarcar que l'intèrpret ha de ser una persona pròxima que inspiri confiança a la persona sorda per tal que sigui possible la comunicació però que alhora s'ha de mantenir imparcial en tot moment.

# data[].attributes.body
Llegir el codi deontològic i comparar-ho amb el text de los Santos és interessant perquè presenta visions contràries en algunus aspectes. Per exemple, segons el codi deontològic l'intérpret ha de mantenir sempre una actitud imparcial i neutral, mentre que del Santos cita a l'autor Viaggio i diferencia entre mediació activa o passiva. A la primera, l’intèrpret pot completar els desfasaments, modificar el text original per fer-lo més entenedor, etc. Això presenta un debat interessant ja que no crec que hi hagi una manera exacta d'actuar en tots els casos. Si una persona sord o sordmuda diu una cosa i tu, com a intèrpret, creus que pots fer-la més entenedora afegint alguna cosa a la interpretació, hauries de fer-ho o ser completament fidel al que diu? Inclús si pot donar pas a ambigüetats? Qüestionar-se aquest tipus de cosas i debatre el paper de l'intèrpret és important a l'hora d'evolucionar i millorar la professió i/o la qualitat del servei.