# data[].attributes.body
Llengua que antigament es va parlar i no es parla ja com a pròpia i natural d'un país o nació. A més de que ja no està subjecta a evolució.

# data[].attributes.body
La llengua grega, una de les llengües indoeuropees més antigues, afona les seues arrels en la llunyana època micènica. Els més antics testimoniatges descoberts daten del segle XV al XII a. C. A eixa època pertanyen unes humils tablillas d'argila cuita trobades en 1900 en Cnosos, a l'illa grega de Creta.

# data[].attributes.body
El grec va arribar a Grècia de mà d'uns immigrants indoeuropeus procedents de les estepes d'Àsia, i per a l'any 2000 a. C. floria en el nord de Grècia un grec comú: un dialecte dins de l'indo-grec que no representava una unitat absoluta i que contenia arcaismes propis i innovacions i eleccions que ho connectaven, en diversos moments, amb altres dialectes indoeuropeus. Tenia dins de si diverses línies de fractura. Però posseïa, també, innovacions pròpies, exclusives que ho feien una llengua unitària. Era l'època de la florida dels regnes micènics que es van expandir per diversos punts entorn de la mar Mediterrània per mitjà de les seues activitats comercials.

Els testimoniatges més antics de la llengua grega que usaven en eixos anys els trobem en les tablillas micèniques (segles XV a XII a. C.), redactades en el sil·labari denominat Lineal B. Es tracta de tablillas d'argila cuites fortuïtament en els incendis dels palaus de Cnoso, Pilo, etc., que ens han conservat les primeres paraules i frases escrites de la llengua grega. Són només uns escarits documents dels inventaris o arxius palatins de la civilització *minoico-micènica, però de gran interés per al lingüista i l'historiador del món antic.

Entorn de l'any 1200 a. C. es va donar a Grècia una sèrie de conflictes bèl·lics a les mans d'invasors que venien del nord. Es van cremar els palaus, es va perdre eixa escriptura silabaria que s'havia usat per a l'administració, i durant almenys 400 anys no tenim cap registre de cap mena. Un dels pobles invasors va ser el dels dorios, que va vindre des del nord per la part continental de Grècia i es va instal·lar a la regió del Peloponès. Va ser a partir de la invasió doria quan el grec va començar a fragmentar-se en dialectes que, si bé eren mútuament intel·ligibles, es distingien clarament. Esta fragmentació tenen la seua base en la geografia i la història dels diversos pobles de la Grècia antiga. Fonamentalment es distingixen quatre grans grups dialectals: el jònic-àtic, l'eoli, el arcadio-xipriota, i el dorio en un sentit ampli (que comprén també a l'anomenat grec del Nord-oest al costat del dorio pròpiament dit).

# data[].attributes.body
verd i negre: vegliota.

groc i roig: septentrional.

# data[].attributes.body
La llengua grega, una de les llengües indoeuropees més antigues, afona les seues arrels en la llunyana època micènica. Els més antics testimoniatges descoberts daten del segle XV al XII a. C. A eixa època pertanyen unes humils tablillas d'argila cuita trobades en 1900 en Cnosos, a l'illa grega de Creta.

# data[].attributes.body
El llatí és una llengua de l'antiga Itàlia central que es va anar expandint a mesura que l'imperi romà es va començar a ampliar, més tard, es va estendre també per tot el mediterrani i la part occidental. Antigament hi havia dos tipus de llatí:

Llatí culte o literari: Utilitzat pels grans autors (Ciceró, Sèneca…)

Llatí vulgar: Es parlava al poble (a la casa, al carrer…)

Una vegada es va fragmentar l'imperi, va ser el que va donar lloc a les conegudes com a llengües romanços o romàniques.

Esta llengua es va parlar durant l'edat antiga i, posteriorment, en l'edat mitjana.

Es va mantindre com a llengua científica fins al segle XIX (cosa per la qual ha perdurat fins als nostres dies).

Hui dia esta llengua s'usa com a llengua litúrgica oficial de l'església catòlica perquè és una llengua morta (que no varia) i volen una llengua que no canvie per a crear una forma de comunicació “universal” respecte a la resta de les esglésies.

És important que no es deixe d'ensenyar esta llengua, ja que el nostre idioma (el castellà), prové d'este. Si deixem d'aprendre esta llengua és possible que no arribem a conéixer el nostre passat o d'on venen les nostres llengües, costums o avantpassats.

-Verónica Sancho Romero

# data[].attributes.body
Segons Wilfried Stroh, filòleg clàssic i escriptor de l'obra “El llatí ha mort, que visca el llatí!”, el llatí ha presenciat fins a cinc morts, a saber:

En el primer segle de la nostra era, quan l'evolució es va estancar.

En el segle V d. C., després de les invasions bàrbares.

A la fi del segle XVI, quan ja es parlava del llatí com a llengua morta.

En el segle XVIII, amb l'auge dels nacionalismes.

En el segle XX, ja que, en paraules de Stroh, «els qui van llançar a Alemanya a dos guerres mundials tenien sens dubte les seues bones raons per a desconfiar del poder d'una llengua que unia als pobles, una llengua que, des de Carlemany, havia aconseguit mantindre la seua pròpia nació d'erudits».

Malgrat això i que hui es considera una llengua morta, el llatí és una llengua cooficial juntament amb l'italià en Ciutat del Vaticà.

L'última vegada que van censar ací, es van comptar uns 450 habitants.

Em sembla bastant bé que el Vaticà faça llengua cooficial el llatí, ja que això ajuda al fet que la llengua mai es perda.

-Verónica Sancho Romero

# data[].attributes.body
El dálmata és una llengua romanç extinta, parlada fins al segle XIX al llarg de les costes de Dalmàcia, en el que actualment és Croàcia i xicotetes parts de Montenegro i Bòsnia i Hercegovina. Es distingien dos tipus de dialectes: el septentrional o vegliota ٩(˘◡˘)۶

# data[].attributes.body
100 FRASES EN GREC !! (ɔ◔‿◔)ɔ ♥

# data[].attributes.attachment_link.title
Aprender Griego: 100 Frases en Griego Basicas

# data[].attributes.headline
L'IDIOMA DÁLMATA S'ORIGINA A CROÀCIA ◉‿◉

# data[].attributes.subject
L'IDIOMA DÁLMATA S'ORIGINA A CROÀCIA ◉‿◉

# data[].attributes.body
El grec 'comú' o koiné, una fusió de diversos dialectes grecs amb el dialecte d'Atenes, va ser el dialecte grec comú que es va convertir en una de les primeres llengües franques del món. El grec medieval (bizantí) era la llengua literària de l'Imperi Bizantí que es va utilitzar fins a la seua caiguda en el segle XV d. C.

# data[].attributes.body
El següent esdeveniment d'importància en la història del grec va ser sens dubte l'adopció de l'alfabet en el segle VIII a. C. Feia quatre segles que no quedava cap registre, però en algun moment de l'octau segle els grecs van prendre i van adaptar l'alfabet dels fenicis, que els va resultar una forma molt més adequada d'escriure el grec que el ja oblidat sil·labari Lineal B. Este moment resulta clau, ja que a partir de llavors es començarà a registrar el grec en tots els àmbits del seu ús (públics i privats) i s'expandirà per tota la regió del Mediterrani i de l'Egeu. Des d'eixe moment, coincident amb la composició dels grans poemes homèrics i amb l'inici d'una tradició literària que serà inesgotable, no hi haurà força capaç de detindre la història d'esta llengua fascinant.

Amb Homer comença no sols la literatura grega, sinó la tradició literària occidental. Els seus dos grans poemes, la Ilíada i l'Odissea, es van constituir prompte en els textos fundacionals de tota la literatura antiga. Els grecs van inventar després, l'una després de l'altra, les formes literàries clàssiques: després de l'èpica, va vindre la lírica coral i monòdica, la prosa de la historiografia, l'oratòria, la filosofia i els tractats científics, i després el teatre poètic, amb les seues dos formes arquetípiques de la tragèdia i la comèdia.

# data[].attributes.attachment_link.title
Rómulo y Remo - La Historia de la Fundación de Roma - Mitología Romana - Mira la Historia