# data[].attributes.body
Berthe Morisot va néixer a França l’any 1841 en una família de l’alta burgesia. Va ser educada, junt amb la seva germana, en el gust per les arts i la música, i van començar a anar a classes de pintura amb els mestres Geoffroy-Alphonse Chocarne i Joseph-Benoît Guichard. L’any 1858, animades pel seu professor, van començar a anar al Louvre a fer de copistes dels quadres, i va conèixer altres pintors que van influenciar la seva obra com Oudinot, qui seria el seu nou mestre, o Corot, pintor de l’escola de Barbizon, que influirà en la seva obra i en el seu gust per sortir a pintar plen air.

Berthe Morisot representa escenes intimistes, pinta un món femení serè, atemporal, en què presta a les escenes infantils una mirada tendra. També va pintar paisatges, escenes de platges i vistes urbanes. Destaca la representació impressionista de jardins, escenes rurals i interiors domèstics amb una pintura de traços ràpids.

Els espais representats per Berthe Morisot són sovint llindars, espais on l'interior està obert cap a l'exterior i en vincle amb ell. Nombrosos historiadors han interpretat en aquesta pintora l'expressió de la limitació de les dones a l'àmbit domèstic, l'accés a l'espai públic essent limitat per a les dones "decents" i el carrer vist des del nucli protector de l'interior.

Berthe va exposar per primer cop al Saló de París de 1864, amb només 23 anys. L’any 1868 coneixerà a Édouard Manet, amb qui tindrà una relació molt estreta per la resta de la seva vida, ja que es casarà amb el germà del pintor, Eugène Manet. Després d’haver exposat al Saló de París, Morisot va decidir unir-se al grup dels impressionistes i participarà a les exposicions conjuntes. Les escenes que pintava Morisot mostren la vida de les persones que tenia al seu voltant, escenes íntimes de família on veiem la seva filla o la seva germana.  Va morir l’any 1895 a París.

https://www.musee-orsay.fr/es/agenda/exposiciones/presentacion/berthe-morisot-1841-1895#anchor-navigation-8

# data[].attributes.body
Mary Cassatt, va néixer l’any 1844 en un entorn acomodat a Pittsburgh, Estats Units, tot i que la seva  família era d’origen francès. Va començar a estudiar a l’acadèmia de Belles arts de Filadèlfia fins que l’any 1865 va decidir marxar a viure a França. Cansada de les dificultats que tenia per arribar a ser una dona artista als Estats Units, es va mudar a París amb la intenció d’integrar-se en els cercles artístics de la ciutat.

Quan va arribar a França, va estudiar amb el pintor academicista Jean-León Gérôme qui, junt amb les seves visites al Louvre, va fer que la pintora anés millorant fins que l’any 1868 una de les seves obres va ser acceptada al Saló de París. L'any 1877 li van rebutjar una obra al Saló oficial perquè la seva pinzellada era massa gruixuda. Cansada de l’academicisme, va conèixer a Degas i va començar a exposar amb el grup dels impressionistes. Els temes que pintava retrataven la vida social de la dona i els seus espais. Des dels cafès fins la vida privada, la maternitat, etc.Mary Cassatt és coneguda per haver estat defensora del sufragi femení. Va morir a França l’any 1926.

https://www.metmuseum.org/toah/hd/cast/hd_cast.htm

# data[].attributes.body
Aquest quadre representa una escena intimista on apareix la germana de la pintora, Edna, observant a la seva filla Blanche dormir. Es tracta del primer cop que la pintora representa el tema de la maternitat, que apareixerà en moltes ocasions al llarg de la seva obra. Hem de tenir en compte que els pintors impressionistes retrataven allò que tenien al voltant, i aquesta és una escena que Berthe Morisot podia veure fàcilment.

Sabem que aquesta peça es va exposar al primer Saló dels impressionistes, celebrat l'any 1874 i, per tant, va ser la primera dona a exposar amb el grup.

La mirada de la mare, junt amb el braç doblegat i la cortina del fons tracen una línia diagonal compositiva que travessa el quadre. Aquesta diagonal relaciona la mare amb el fill. El gest d'Edma, que corre la cortineta del bressol entre l'espectador i el nadó, intensifica encara més el sentiment d'intimitat i amor protector expressat en el quadre.

El quadre no va tenir molta repercussió, com que no el va poder vendre en l'exposició, no va tornar a ensenyar-lo i es va quedar a casa de la seva germana fins a la seva adquisició pel Museu del Louvre.

https://www.musee-orsay.fr/es/obras/le-berceau-1132

https://www.youtube.com/watch?v=bfLrn_RWwcI

https://todoesfundamentosdelarte.files.wordpress.com/2016/12/7.-berthe-morisot_la-cuna.pdf

# data[].attributes.body
En aquesta obra, tornem a veure com la pintora Berthe Morisot retrata una escena íntima on apareix una dona mirant-se al mirall en l'interior d'una habitació, portant el que sembla un vestit de roba interior. Situada entre dues finestres, la llum que entra sembla indicar-nos que està representant la il·luminació del matí i que la dona probablement s'estigui vestint. La pintora representa aquesta llum que entra per mitjà de les diferents tonalitats de blanc. Com a pintora impressionista, veiem l'ús que fa d'una pinzellada solta i dinàmica, deixant algunes parts completament desdibuixades.

El nom de l'obra "Psiqué" es déu a què així era com es coneixien aquest tipus de mirall on s'està mirant la model. Aquest en concret, pertanyia a la pintora.

En aquest cas, Morisot va presentar l'obra a l'exposició dels impressionistes de l'any 1877, la tercera que celebrava el grup. Aquest quadre va tenir bona acollida per la crítica, i fins i tot l'escriptor Emil Zola va opinar que «aquest any, la “Psyché” i “dona en el seu tocador" son dos veritables perles, en les quals els grisos i els blancs de les teles interpreten una simfonia molt delicada».

https://www.museothyssen.org/coleccion/artistas/morisot-berthe/espejo-psique

https://www.youtube.com/watch?v=rpaX9rgmZbg

https://app.smartify.org/es-ES/objects/berthe-morisot-the-psyche-mirror

# data[].attributes.headline
Eugéne Manet a l'illa de Wight Ara, Mar (Laura)

# data[].attributes.subject
Eugéne Manet a l'illa de Wight Ara, Mar (Laura)

# data[].attributes.body
En aquesta pintura veiem a Eugène Manet, germà del pintor, Édouard, i marit de la pintora. Eugène porta una existència discreta i ociosa, tots dos d'origen burgès, la Berthe i el seu marit, la qual cosa els permet dedicar-se plenament a la seva passió per les arts. Encoratjada pel seu marit, Berthe va seguir la seva carrera com a pintora després del seu matrimoni i va continuar exposant amb el seu nom de soltera. Eugène fins i tot va fer de model per a ella en algunes ocasions, també amb la seva filla. Aquest petit quadre el va pintar durant la seva lluna de mel a Anglaterra i va ser el primer que li va dedicar.

Dempeus a la sala d'estar de l'hotel Globe Cottage a Cowes, on la parella resideix a l'illa de Wight, a Anglaterra. Eugene apareix de perfil a la vora esquerra del quadre. Més que en la figura, l'interès de la pintora se centra en la descripció del jardí florit i dels molls que es veuen a través de la finestra, els efectes de transparència i el joc de llum que recrea amb habilitat.

L'abundant vegetació del jardí sembla envair l'estada i transforma el rerefons en una mena de superfície decorativa. Per a una impressionista apassionada per les interaccions entre l'aire lliure i la figura, les finestres, les verandes o els jardins d'hivern també ofereixen una font de llum natural filtrada i dominada millor que a l'exterior.

https://www.marmottan.fr/notice/6029/

https://www.musee-orsay.fr/es/agenda/exposiciones/presentacion/berthe-morisot-1841-1895#anchor-navigation-8

# data[].attributes.body
El té de les cinc és una pintura de Mary Cassatt d'estil impressionista. La pintura presenta dones ben vestides gaudint de la seva rutina diària de beure te. Un aspecte de la pintura que desafia les convencions artístiques tradicionals és com el servei del te apareix més gran en escala que les dones. Aquesta elecció posa de manifest la importància d'aquesta activitat dins de la seva rutina.

L'obra d'art va ser exposada a la cinquena de les exposicions impressionistes, l'any 1880. Actualment es troba al Museu de Belles Arts de Boston. Es tracta d'un doble retrat que mostra la modernitat de l'època.

En general la pintura és una representació de l'enfocament de l'època impressionista cap a la vida quotidiana i les activitats diàries de la burgesia. La importància del te en la rutina de les dones benestants, Cassatt destaca la rellevància cultural d'aquesta activitat el 1880. S'observa en aquesta pintura una escena quotidiana protagonitzada per dues dones que semblen ser les amigues de l'artista que la visiten una tarda a prendre el te. Les dues dones no miren a l'espectador, i la composició no és equilibrada, ja que veiem en primer pla les tasses i gerres que gairebé es podrien reconèixer com una natura morta.

Al fons es pot intuir una xemeneia i un quadre, perquè la representació se surt de l'enquadrament com si es tractés d'una fotografia. En aquest sentit és interessant el coneixement que tenia Mary de la fotografia, l'artista retrata a les seves amigues en el saló de casa seva, assegudes en el sofà prenent te, aconseguint que l'escena sigui espontània i no premeditada o simulada com ocorria amb els models de l'acadèmia.

https://lacamaradelarte.com/obra/el-te/

https://www.artchive.com/artwork/le-the-five-oclock-tea-mary-cassatt-1880/

# data[].attributes.headline
La nena en un sofá blau - Isamar, Cristell

# data[].attributes.subject
La nena en un sofá blau - Isamar, Cristell

# data[].attributes.body
Aquesta és una pintura espontània, una escena on predomina el color blau dels sofàs. Una nena està tirada en un dels sofàs, relaxada, amb les faldilles col·locades de qualsevol manera. Sembla que s'adormirà en breu, com el gos del sofà contigu. Només la petita protagonista apareix dibuixada, contornejada, la resta d'elements es tracen amb les taques de color i llum. Aquesta obra és testimoni de la relació recentment formada entre Mary Cassatt i els impressionistes, i de la seva assimilació d'un estil de pintura més lliure.

Amb una paleta limitada i una pinzellada vibrant, va crear una interacció dinàmica de formes que es fa ressò en aquest moment capturat entre el descans i el joc. La llum entra a la imatge a través dels desdibuixats finestrals de fons, i el punt de vista és lleugerament elevat.

Aquesta obra va ser exposada l'any 1879 en el marc de la 4a exposició impressionista, junt amb altres 10 obres de l'artista. Era el primer cop que Cassatt exposava amb els impressionistes, i aquesta pintura en concret va ser titllada d'indecorosa per la posició en què es troba la nena. Es creu que el seu amic Degas també va participar en l'execució d'aquesta pintura.

https://www.nga.gov/collection/art-object-page.61368.html#bibliography

https://historia-arte.com/obras/nina-pequena-en-un-sillon-azul

# data[].attributes.body
Aquesta obra de la pintora Berthe Morisot, tenia com a títol original "El llac en el Bois de Boulogne", i va ser exhibida a la cinquena exposició celebrada pels impressionistes l'any 1880 junt amb una altra pintura seva que es deia "Al Bois de Boulogne".

El Bois de Boulogne és un parc de París on sabem que la pintora anava a pintar amb freqüència, ja que el tenia a prop de casa. En el cas d'aquest quadre, es creu que va realitzar esbossos a l'aire lliure, però que l'obra es va completar al seu taller o, probablement amb una model posant al jardí de la pintora.

En aquest cas, Morisot pinta una escena exterior. Com feien habitualment els impressionistes, retrata l'oci d'aquesta classe social en un entorn natural on veiem dues dones dins d'una embarcació.

En algunes zones la imatge gairebé es dissol amb les pinzellades animades. Morisot presenta les dones de prop, com si estiguéssim al vaixell amb elles, i realça encara més l'efecte d'intimitat en retallar estretament l'escena amb l'horitzó vorejat d'arbres fins a la part superior de la imatge.

Juga amb els colors predominants, que són el verd i el blau, juntament amb els blancs com el del vestit d'una de les protagonistes, creant harmonia visual i cercant transmetre la sensació de tranquil·litat i lleure que la mateixa escena representa.

En l'exposició, es va enfrontar a crítiques ja que l'acusaven de deixar els seus quadres sense acabar i el terme "vaporeuse" ("bromós" o "vaporós") va ser utilitzat sovint, fins i tot per Degas, per descriure el seu treball. Com va preguntar un crític a l'exposició impressionista de 1880: "Per què, amb el seu talent, no es pren la molèstia d'acabar?" D'altra banda, els quadres de Morisot no eren més que "promeses de pintures que mai no es realitzaran". Tot i això, alguns comentaristes van elogiar la "delicadesa" i els "tons extraordinàriament subtils" dels dos quadres de Morisot a l'exposició.

https://www.nationalgallery.org.uk/paintings/berthe-morisot-summers-day

https://lacamaradelarte.com/obra/un-dia-de-verano/

https://www.youtube.com/watch?v=XKhoCBrcOSs

# data[].attributes.body
Per parelles o grups de tres, heu de realitzar un comentari d'una de les obres de les artistes impressionistes que es troben en aquest padlet. Haureu de fer una presentació amb un programa PowerPoint o similar com si es tractés d'un post d'Instagram divulgatiu (veure exemples al costat).

El post ha d'incloure tots els elements d'una anàlisi de selectivitat: petit context històric de l'obra (que teniu als apunts), anàlisi formal (seguint allò que hem treballat a classe sobre l'impressionisme i amb el vostre llibre sagrat de l'art) i temàtica, afegint també una petita biografia de l'artista. Dins el padlet teniu molta informació, però vull que les anàlisis formals siguin sobretot vostres. Com he explicat, a partir de les característiques formals de l'impressionisme que hem anat veient a classe podeu extreure informació per les obres aquí proposades. No obstant, com veureu en els posts d'exemple, ha de ser una presentació sintetitzada, no cal posar tota la informació del padlet, i com més creatiu millor!

# data[].attributes.body
Camille Claudel va néixer al poble de Aisene, a França, l'any 1864. Amb 17 anys es va traslladar a París amb la seva família, i va començar a estudiar a l'acadèmia Colarossi. Un any després, però, va ser admesa a l'acadèmia principal, l'escola de belles arts de París. En aquest ambient parisenc, l'any 1883 va conèixer el també escultor Auguste Rodin, amb qui va començar a treballar com a aprenent. Aquesta relació inicial, acabaria per convertir a Camille, que tenia 24 anys menys que Rodin, en la seva musa i amant.

En treballar com a aprenent de Rodin, va tenir l'oportunitat d'estudiar la figura nua i l'anatomia, una oportunitat inusual per a una dona al segle XIX. Va modelar mans i peus per a l'obra "Els burgesos de Calais" de Rodin i també va fer de model per l'artista.

A poc a poc, desitja emancipar-se de la tutela del seu mestre i també allunyar-se del seu amant Rodin, qui mai deixarà a la seva dona i també escultora Rose Beuret. Camille s'allunya d'ell, fins a separar-se definitivament l'any 1892, per començar a crear el seu propi llenguatge artístic. En aquest moment crea escenes més intimistes i delicades, la primera d'elles la de "les Parladores", on recrea un moment de la vida quotidiana. Amb aquestes escenes, l'escultora s'apropa als temes de l'impressionisme, tot transmetent les emocions i l'instant. La tècnica d'esculpir i els temes que representava Claudel van donar lloc a certes crítiques per considerar-se massa sensuals i inapropiades.

Malgrat l'allunyament de Rodin, Camille Claudel pateix dificultats materials, econòmiques i de comportament, que no li permeten continuar treballant. El seu ressentiment cap a Rodin alimenta una suposada demència que va fer que fos internada en 1913 on va passar trenta anys i va morir en solitud i sense haver realitzar cap obra més, l'any 1943.

https://historia-arte.com/artistas/camille-claudel

# data[].attributes.body
Camille va presentar aquesta obra (en la seva versió en guix) al saló oficial de 1897. En aquesta, veiem com tres dones que estan agafades de la mà, estan a punt de ser envestides per una gran onada. Com molts impressionistes, Claudel estava fortament inspirada pels gravats japonesos, i en aquesta obra podem veure una clara referència a l'obra "la gran onada de Kanagawa" de Hokusai

L'elecció dels materials semipreciosos, com el marbre-ònix, situa a Camille Claudel en l'atracció de l'època pels jocs de colors i la policromia natural dels materials, en la qual el bronze i els verds de la pedra es responen. En l'escultura podem comprovar el virtuosisme de l'artista. Una talla perfecta sobre un material difícil d'esculpir, que Claudel dota de moviment, vida i emoció.

Hi ha diverses hipòtesis per al tema d'aquesta obra. Alguns afirmen que es tracta d'una obra de caràcter simbolista que fa referència a la relació personal de l'escultora amb Rodin, i que ella seria una de les dones que estan a punt de ser envestides per la gran onada que seria la personalitat de Rodin.

https://historia-arte.com/obras/la-gran-ola-de-claudel

https://www.youtube.com/watch?v=FlEuolbXDhs

https://www.musee-rodin.fr/es/musee/collections/oeuvres/ola-o-las-banistas

# data[].attributes.body
Camille Claudel va presentar aquesta obra al saló oficial de belles arts de l'any 1893. Es tracta d'una escultura exempta d'un acurat i refinat treball en la qual conflueixen el virtuosisme tècnic de Camille amb la bellesa de la matèria creant un ball poètic que dona gran sensació de moviment.

Quan en 1893 en plena època impressionista es va presentar El gran vals en el Saló Nacional de Belles arts de París, va obtenir crítiques per presentar a la figura femenina nua, per la qual cosa se li va exigir que la modifiqués. L'enginy creatiu de Camille va idear un abillament que tapava de cintura cap avall i accentuava encara més l'acció de la peça. La cua de la faldilla vola cap al costat contrari a la direcció que porten els ballarins, per la qual cosa aporta l'equilibri perfecte a la peça.

Al segle XIX, el vals era la dansa de la parella per excel·lència i el ball de saló es va estendre per tota la societat. L'artista mostra així la rapidesa amb què es desplega el vals, portant a la parella a un remolí que mai sembla aturar-se.

Durant la trajectòria professional en el taller de Rodin, Claudel, desenvolupa un aspecte impressionista, simbolista i amb gran moviment en la majoria de les seves obres. Simbologia i moviment que aplica en El gran vals, concebut en una època en la qual l'artista combina la passió personal amb la sensibilitat professional.

https://www.musee-rodin.fr/es/musee/collections/oeuvres/el-gran-vals

https://historia-arte.com/obras/el-gran-vals

# data[].attributes.attachment_link.title
 La Roldana on Instagram: "👩🏻‍🎨 Levina Teerlinc (1510-1576) fue una pintora de origen flamenco que trabajó para la corte real de Inglaterra durante los reinados de Enrique VIII, Eduardo VI, María I e Isabel I

🪞Logró su fama gracias a esos retratos en miniatura de personajes importantes de la corte Tudor (además de que introdujo un nuevo formato: el ovalado) 
🇧🇪 Recibió una formación artística minuciosa de la mano de su padre, el iluminador de manuscritos Simon Bening lo que le permitió adaptarse a formatos pequeños desde el primer momento

🇬🇧 En la corte inglesa se convirtió en una de las artistas mejor consideradas al reemplazar a Hans Holbein el Joven por su defunción prematura (y cobró un sueldo superior al de él) 

🏛 Actualmente, su obra se encuentra dispersa en distintas instituciones de Reino Unido y al no hallarse firmada es difícil asegurar atribuciones pero desde el 2015 su figura se ha revalorizado gracias a nuevas investigaciones.

Post: @lydgp 

#LevinaTeerlinc
#LaRoldana
#AsociaciónLaRoldana
#TodasSomosRoldanas
#mujeresartistas
#mujeresenelcurriculo"

# data[].attributes.attachment_link.description
183 likes, 1 comments - laroldanaasociacion on June 23, 2023: "👩🏻‍🎨 Levina Teerlinc (1510-1576) fue una pintora de origen flamenco que trabajó para la corte real de Inglaterra durante los ..."

# data[].attributes.attachment_link.embed_code
View this post on Instagram

A post shared by La Roldana (@laroldanaasociacion)

# data[].attributes.attachment_link.title
 La Roldana on Instagram: "Hoy hablamos de una de las fotógrafas más influyente de nuestro tiempo, la estadounidense Vivian Maier, que falleció en Chicago un día como hoy en el año 2009.

💡La vida de Vivian Maier es toda una historia en sí misma. Todo empezó cuando John Maloof un agente inmobiliario acude a un centro de subastas y compra una caja de negativos. Ahí se encontraban parte de todas esas fotografías que Maier no pudo revelar. 

📦Sin saber de quien se trataba, Maloof empieza a comprar más lotes hasta recopilar 120.000 negativos. Cuando reúne todo esto piensa que es importante conocer a quien está detrás de todo esto para poder dar sentido a todas las imágenes que había reunido.

💫Descubre a una persona que había sido niñera durante 40 años y que además sacaba fotografías. Había migrado entre Estados Unidos y Francia como lo había hecho su abuela y su madre. 

📷A pesar de la gran calidad de sus imágenes, fue autodidacta, influenciada por las fotografías que aparecen en las revistas de moda del momento, como Vogue.

Su tema más recurrente fue la calle. Capturaba a personas anónimas, no con el objetivo de hacer retratos, si no de fotografiar sus gestos, actitudes etc.

🔸En 1956 surge un cambio importante para ella y es que en una de las casas le facilitaron baño privado y pudo utilizarlo como cuarto oscuro para revelar sus fotografías. Maloof en los lotes encontró muchísimos rollos sin revelar y es que cambiaba tanto de familias que fue acumulándolos.

🔹Otro gran cambio fue cuando cambió de blanco y negro a color, este cambio, le permitió introducirse en la investigación abstracta de las formas. También veremos paisajes y escenas, pero cada vez aparecen más objetos y menos personas.

🎞️Su obra se  clasifica como Street Photography, pero el 30% de las imágenes que se han revelado son autorretratos, es decir, qué a día de hoy contamos con 36.000 autorretratos de Vivian Maier, realizados normalmente en lugares u objetos reflectantes.

🔎¿Qué pensáis vosotras? Os animamos a que disfrutéis más de su obra en www.vivianmaier.com

Post: @nereasaldias
Nerea Saldias López

#VivianMaier
#mujeresenelcurriculo
#AsociacionLaRoldana"

# data[].attributes.attachment_link.description
479 likes, 12 comments - laroldanaasociacion on April 21, 2023: "Hoy hablamos de una de las fotógrafas más influyente de nuestro tiempo, la estadounidense Vivian Maier, que falleció en Chicago un dí..."

# data[].attributes.attachment_link.embed_code
View this post on Instagram

A post shared by La Roldana (@laroldanaasociacion)

# data[].attributes.body
Després de la ruptura professional i personal entre Camille Claudel i Rodin, aquest últim va intentar ajudar-la i va aconseguir que li fessin l'encàrrec d'una obra per l'Estat. L'edat madura va ser encarregada en 1895 i exposada en 1899, tot i que la versió en bronze no es va fer fins al 1902.

En aquest grup escultòric veiem un home que és arrossegat per una figura femenina d'edat també avançada, mentre estira un braç cap al darrere, on se situa una figura femenina jove. Els dos personatges madurs estan recoberts amb un mantell drapejat que dona un extra de moviment a la peça, que pel moviment que fan els personatges, ja és molt dinàmica.

Sovint interpretada en un sentit autobiogràfic, com a il·lustració de la indecisió de Rodin entre la seva parella, Rose Beuret, i la seva jove amant, Camille Claudel, L'Edat madura, apareix sobretot com una variació del tema del destí. En un moviment d'irresistible arrossegament, l'home, encara subjectat amb fermesa per la joventut i la vida, la vellesa i la mort li arrenquen dels braços tendits de la jove suplicant. Més enllà de la seva història personal, l'artista realitza una obra simbòlica que representa les relacions humanes. Ella mateixa s'esculpeix com un personatge implorant, marcant el seu lligam amb el seu destí futur.

https://historia-arte.com/obras/la-edad-madura

https://www.musee-orsay.fr/es/obras/lage-mur-1370

# data[].attributes.body
A partir de 1893, Mary Cassatt va començar a passar molts estius a la localitat mediterrània d'Antibes, a França. Sota l'intens sol d'aquesta localitat, la pintora va començar a experimentar amb noves tonalitats i va poder veure escenes com les que es representen aquí. Novament, la pintora decideix representar una dona que està sostenint el que sembla el seu fill/a, per tant, una representació de la maternitat habitual en la seva obra. Amb la tria de la temàtica costumista i l'execució d'una pinzellada solta i poc difuminada, Cassatt torna a crear una obra impressionista que va ser exposada en la primera exhibició individual de la pintora l'any 1895 a Nova York.

En aquesta pintura on, com a espectadors, mirem des d'un punt de vista lleugerament elevat, veiem un bot de rems de color verd llima i blanc on hi ha asseguda una dona que sosté un bebè i un home que rema. El bot està tallat per la composició per la zona inferior. Veiem com tant la dona com el bebè porten barrets per protegir-se del sol, mentre l'home porta una boina del mateix to blau marí que la resta de la seva roba. La cantonada de la vela del vaixell, també pintada de verd pàl·lid, és arrossegada pel vent a la nostra esquerra.

Aquesta audaç composició revela la influència de les superfícies planes i estampades, el color simplificat i els angles inusuals dels gravats japonesos, que van gaudir de gran popularitat a París a la fi del segle XIX. La figura fosca de l'home en primer pla contrasta amb la fina línia que ocupa l'horitzó al darrer pla, generant una sensació de distància.

https://www.nga.gov/collection/art-object-page.46569.html

https://www.youtube.com/watch?v=qbFQVfQlhA8

# data[].attributes.body
Claudel esculpeix un conjunt escultòric on veiem dos amants. Es va concebre el 1886, tot i que no es va esculpir en marbre fins a l'any 1905.

Aquesta escultura va ser executada en diversos mitjans i va rebre diversos títols. En un principi, Claudel la va titular Sakuntala, perquè estava inspirada en una obra de teatre índia sobre la reunió de Sakuntala amb el seu marit després d'una llarga separació causada per un encanteri màgic. L'obra va ser modelada per primera vegada en guix cap al 1886, i presentada al saló de 1888, on va rebre una menció honorífica. Després de repetides sol·licituds d'una comissió estatal i les esperances aixafades de Claudel, l'obra va ser finalment tallada en marbre gràcies al mecenatge d'una clienta. El títol actual és Vertumnus i Pomona, que fa referència a una història d'amor de la mitologia romana.

Amb l'impressionisme ja establert, Claudel juga amb la llum, les textures i la composició per a representar a dos amants. A més també juga amb la multifacialitat de les escultures així com l'efecte del "non finito" en algunes parts.

https://historia-arte.com/obras/vertumno-y-pomona

https://www.musee-rodin.fr/en/musee/collections/oeuvres/vertumnus-and-pomona