# data[].attributes.body
BREU RESUM:

Les sales de reducció de danys són espais habilitats perquè les persones puguin consumir substàncies de forma segura, sota la supervisió de professionals. L’objectiu principal no és que deixin de consumir, sinó garantir que el màxim de persones accedeixin a aquests espais per tal de reduir riscos i danys associats al consum. Aquestes sales ofereixen acompanyament, no jutgen ni prohibeixen, sinó que proporcionen un entorn segur.

Hi treballa un equip multidisciplinari format per professionals sanitaris (metges, infermeria), educadors i integradors socials, auxiliars, treballadors socials, administratius, personal de seguretat i coordinació. També existeixen els CAS (Centres d’Atenció i Seguiment), que tenen una orientació més terapèutica i estan destinats a persones que volen iniciar un procés de desintoxicació. Alguns CAS incorporen també una sala de reducció de danys.

A Catalunya es concentren la majoria d’aquestes sales, tant públiques com privades. Destaquen centres com els de la Mina, el Raval, el Fòrum o l’Arc de Triomf. Se situen en zones on hi ha consum i venda de drogues. A la sala de la Mina, per exemple, s’atén una mitjana de 150 consums al dia (no persones individuals) i es focalitzen sobretot en el consum injectat.

El primer contacte amb l’usuari es fa mitjançant una entrevista d’acollida. L’horari d’atenció és de dilluns a divendres de 10:15 a 20:00 i caps de setmana d'11:00 a 18:00. També hi ha espais d’oci com tallers i jocs. Les sobredosis, especialment d’heroïna, poden produir efectes com al·lucinacions o estats paranoics, i es tracta amb naloxona. Existeixen estigmes entre els mateixos usuaris, especialment cap a col·lectius vulnerables com les dones embarassades. El perfil majoritari és masculí (98%).

QUÈ HE APRÈS? QUINES COSES M’HAN IMPACTAT O SORPRÈS…

Al principi em costava entendre la finalitat d’aquestes sales, ja que em resultava contradictori pensar que es pogués ajudar una persona proporcionant-li material per consumir. No obstant això, amb el temps he comprès millor la seva filosofia: ajudar també pot significar oferir un espai segur i digne on la persona pugui consumir amb menys riscos per a la seva salut i en un entorn acompanyat.

Un aspecte que m’ha impactat profundament és la importància de no jutjar, d’evitar prejudicis i de respectar els ritmes i decisions de cada persona. A les sales de reducció de danys es pot iniciar un procés de desintoxicació, però només si la persona ho decideix. Com a professionals, la nostra tasca no és imposar canvis, sinó estar disponibles per oferir suport, escolta i acompanyament quan l’usuari ho demani. Aquesta perspectiva em fa repensar la manera com entenem l’ajuda i el respecte a la llibertat individual dins l’àmbit social.

QUÈ M’EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL?

M’enduc que les sales de reducció de danys són espais on la figura de l’integrador/a social pot tenir un paper molt important. És un àmbit en què, tot i no ser del meu interès principal, es treballen valors fonamentals com el respecte, l'acompanyament i la intervenció des del no judici.

# data[].attributes.body
BREU RESUM:

La Solé treballa com a integradora social en un institut i forma part d’un equip educatiu que dona suport a L'alumnat de centres de màxima i alta complexitat, des de l’etapa d’educació infantil fins a secundària obligatòria. També pot treballar en Instituts de Formació Especial (IFE), tot i que la borsa és la mateixa. El seu salari és de 1.500 euros mensuals. La seva categoria professional és de Grup C1, i per accedir-hi cal acreditar el nivell C de català.

La jornada laboral és de 37,5 hores setmanals: 30 hores d’atenció directa a l’alumnat, 5 hores de participació en reunions o activitats d’equip, i 2,5 hores destinades a preparació.

Les seves funcions són molt diverses i fonamentals per a la cohesió social dins el centre educatiu. Algunes de les principals tasques inclouen la prevenció i intervenció en casos d’absentisme escolar (en coordinació amb l’equip social, serveis socials, altres integradors/es i promotors/es escolars), la resposta a demandes específiques del professorat (com tallers de sexualitat), i la implicació en l’àmbit comunitari del barri. També participa en activitats educatives com el circ social, festivitats rellevants com el 8 de març o el 25 de novembre, i accions més informals com "passejar pel pati", que li permet detectar problemàtiques, escoltar l’alumnat i establir vincles.

La relació amb les famílies és essencial, així com la coordinació amb serveis externs. L’absentisme es treballa mitjançant el PAI (Pla d’Atenció Individualitzada), document on es registren totes les accions realitzades amb cada alumne. És important diferenciar la seva funció de la de l’educadora social, que se centra més en la part burocràtica i en el contacte directe amb les famílies.

La figura de l’integrador/a social és clau per donar suport emocional, fomentar la convivència i millorar el benestar de l’alumnat, tot oferint una mirada més propera, comunitària i inclusiva dins l’àmbit educatiu.

QUÈ HE APRÈS? QUINES COSES M’HAN IMPACTAT O SORPRÈS…

Una de les idees que més em va fer reflexionar de l’experiència de la Solé és la importància de conèixer bé el context en què treballem: l’entorn de l’institut, el perfil de l’alumnat, les famílies i els recursos comunitaris disponibles. Entendre el territori i establir vincles amb entitats del barri permet una millor resposta a les necessitats dels i les alumnes.

També m’ha sorprès la varietat de funcions que pot assumir un/a integrador/a social dins un institut. No només es tracta d’intervenir davant problemàtiques greus com l’absentisme, sinó també de construir relacions de confiança amb l’alumnat, participar en activitats educatives i promoure un ambient segur i inclusiu.

QUÈ M’EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL?

Aquesta experiència m’ha obert els ulls respecte al gran potencial de la figura de l’integrador/a social en l’àmbit educatiu. Fins que no vaig començar el cicle formatiu no era conscient que també es podia treballar en escoles o instituts. Ara, és un àmbit que realment em crida l’atenció.

Em sembla molt enriquidor poder formar part d’un equip que treballa de manera integral per acompanyar l’alumnat en el seu desenvolupament acadèmic, emocional i social. M’emporto la idea que ser integrador/a social no és només intervenir en conflictes, sinó ser present, escoltar, observar, crear vincles i facilitar processos de canvi i inclusió.

# data[].attributes.body
BREU RESUM:

Des de la Fundació La Vinya, situada a l’Hospitalet de Llobregat, es desenvolupa una iniciativa de voluntariat en centres penitenciaris anomenada "Obrim Portes". Aquesta jornada pretén acostar la realitat del món penitenciari a la ciutadania i fomentar l’acompanyament emocional a les persones internes. En la xerrada, vam comptar amb els testimonis de dos voluntaris veterans, el Ferran i la Mariona, que participen en aquest projecte.

Els centres penitenciaris com Can Brians 1 i 2 estan estructurats en mòduls i inclouen zones diferenciades, com ara el mòdul de dones. A l’interior del centre existeixen diversos espais destinats a cobrir necessitats bàsiques i educatives de les persones internes; una biblioteca, aules per a formació, un economat (una mena de petit supermercat), i atenció psicològica, tot i que només hi ha un psicòleg per a uns 100 interns, fet que limita molt el suport individualitzat.

Els voluntaris, com el Ferran i la Mariona, visiten el centre un cop per setmana. Durant la seva estada, acompanyen els interns en activitats com l’hora de dinar, conversen amb ells i, sobretot, els escolten. Un aspecte destacable és que els voluntaris no acostumen a llegir els expedients dels interns, ja que prefereixen relacionar-se amb ells des d’una mirada neutra i humana, sense judicis previs.

Els ponents van destacar com el voluntariat en aquest àmbit suposa un gran enriquiment personal. El fet de compartir estones amb persones que han viscut realitats tan diferents els ajuda a desenvolupar l'empatia, valorar més la seva pròpia vida i adoptar una actitud més agraïda i conscient.

QUÈ HE APRÈS? QUINES COSES M’HAN IMPACTAT O SORPRÈS…

Una de les coses que destacaria és com un gest tan senzill com escoltar pot tenir un efecte molt positiu en les persones. He après que el suport emocional i la presència són eines poderoses per generar canvis significatius.

També m’ha colpit veure fins a quin punt el sistema penitenciari és limitat i, en molts casos, ineficaç. Aquesta experiència reafirma la meva percepció que el sistema de justícia necessita una profunda revisió, ja que sovint no garanteix la igualtat d’oportunitats ni la reinserció real. La vida, en aquest context, es mostra especialment injusta.

QUÈ M’EMPORTO PER A LA MEVA VIDA LABORAL?

Després d’aquesta experiència, considero que el treball en l’àmbit penitenciari és un món completament diferent, complex i ple de reptes. Aquesta primera aproximació m’ha despertat l’interès i no descarto la possibilitat de dedicar-m’hi professionalment en un futur. M’enduc la convicció que cal mirar les persones internes amb humanitat, comprensió i voluntat de transformar la seva realitat des del respecte i la dignitat.