# data[].attributes.body
Rakvere linnapäevad on üks ägedamaid üritusi, mis ühendab rakvere inimesi ja kutsub õue ilma nautima. Linnapäevadel on erinevaid üritusi näiteks selle aasta kreisilaat, väli kino keskväljakul, kirikuüargis mini-loomaed, poni- ja kaariku sõidud, tivoli Põhjakeskuse parklas, rannavolle ja muud teised sündmused.

# data[].attributes.body
Viru Folk on toimunud Käsmus alates 2008. aastast. Viru Folki korraldab MTÜ Viru Folk, peakorraldaja on Peep Veedla. Viru Folgi motoon "Mõnus muusika kaunis keskkond". Viru Folk on saanud kahel korral (2015 ja 2017) Euroopa festivalide kvaliteedimärgise EFFE. Alates 2013. aastast on Viru folk keskendunud ühe piirkonna muusikale ja kultuurile

# data[].attributes.body
Olen märganud, et kodulähedal soolikaojas ei ole veetase nii kõrge kui kunagi oli ja on tekkinud rohkem vetikaid, mis näitab vee reostuse tase on tõusmas. Üks väikestest tiikidest on täiesti ära kuivanud. Pildil on kujutatud seda sama tiiki, mis on kinni kuivanud.

# data[].attributes.body
Olen märkanud porkuni järvede juures, kui seal laagrites käin, et vee tase ei ole nii kõrge kui kunagi oli. Kui kõndida randa on näha ühte kivi kus on märgitud vee tasemete muutused ja veetase on seal meeletult langenud.

# data[].attributes.location_name
Rakvere Spordikeskus, Kastani puiestee, Rakvere, Lääne-Viru County

# data[].attributes.body
Rakvere Spordikeskus on Rakvere linna spordiobjekte haldav keskus, mis on loodud 2004. aastal. Objektideks on Rakvere spordihall, staadion ja kergejõustikuruum, Rahu hall, kunstmurustaadion, tennisestaadion, Palermo terviserajad, spordiväljakud ja kergliiklusteed. Rakvere Spordikeskus on võõrustanud spordihallis ja staadionil mitmeid rahvusvahelisi ja kodumaiseid spordivõistlusi ning üritusi.

Minul on seos spordikeskusega väga mitmekülgne. Olen seal aastaid esinenud tantsimisega Esteetika- ja Tantsukooliga talvekontsertidega ja Amici Dancers korvpalli mängudel, käinud näiteks Shanoni kontserdil ja vaatamas käinud Meeste Tantsupidu 4 Venda.

https://et.wikipedia.org/wiki/Rakvere_Spordikeskus

# data[].attributes.body
Eesti üks suurimaid maalaatasid, kus põhirõhk on puidu käsitööl. Müügil korvid, puidust aiamööbel, saunakibud jne. Traditsiooniliselt on erinevaid kauplejaid, väljapanekuid ja näitusi ning mitmekesine kultuuriprogramm ja Peipsi toit kõik ühest kohast.Õhtul süüdatakse jaanituli ja kõik osalejad on oodatud simmanile ansambli saatel jalga keerutama.Avinurme nime on laiemalt tuntuks teinud kohalik Avinurme Tünnilaat, mis iga jaanipäeva paiku Avinurmes aset leiab. Algusaastatel Pütilaadana tuntud ürituse ellukutsujaks oli kohalik Avijõe Selts ja selle loomise eesmärgiks oli aidata kaasa kohaliku elu ja traditsioonide arengule. Esimene Avinurme pütilaat toimus 23. juunil aastal 2000.

Minu seos tünnilaadaga on see, et iga aasta me perega võtame sellest osa ja kunagi sellest me ära ei tüdine.

# data[].attributes.location_name
Rakvere Vallimägi, Rakvere, Lääne-Viru County

# data[].attributes.body
Punklaulupidu on Rakveres toimuv laulupidu, kus laulukoorid esitavad tuntud eesti punklaule.Esimene punklaulupidu korraldati Rakveres 7. juunil 2008. Selle idee autor ja teostaja oli Üllar Saaremäe, peojuht Peeter Volkonski, kunstnik Hardi Volmer ja peadirigent Hirvo Surva. Peo eel toimus rongkäik Rakvere kesklinnast Rakvere Vallimäele. Laulupeo avas kõnega Eesti president Toomas Hendrik Ilves. Peo alguses avati punkvabadussammas.

Peost võttis osa 71 laulukoori 1700 lauljaga. Kuulajaid oli umbes 5000. Pärast laulupidu toimus punkbändide kontsert, kus esinesid Süütu Vanaema, ZLO, Streptococcus Pyogenes, Singer Vinger ja The Flowers of Romance.

Minu seos on see, et ma olen ise sellel üritusel käinud ja see oli meeletult äge kogemus. Loodetavasti juhtub seda tulevikus veel.

# data[].attributes.body
Sõmeru, alevik ja samanimelise valla keskus Lääne-Virumaal, asub Rakverest 5 kilomeetrit idas Tallinna–Narva maantee ja raudtee vahel Sõmeru jõe läänekaldal. Seal on Sõmeru Põhikool, noortekeskus, klubi, raamatukogu, spordiklubi, postkontor ja tervisekeskus. Tegeldakse puidu ja metalli töötlemisega. Huviväärsed on Sõmeru vesiveski ja sild, mis on  ehitatud 1884. Alevikust idas Kaarli mõisas elas 1804–17 Freidrich Reinhold Kreutzwald. Sõmerut on esmakordselt mainitud Taani hindamisraamatus. Mõisa kohta on teateid aastast 1481. 1642 jaotati mõis vendade Carl ja Heinrich Hastferi vahel Vana- ja Uue-Sõmeru mõisaks; esimese, endist mõisasüdant hõlmava asula nimeks kujunes omaniku järgi Kaarli. Sõmeru kasvas alevikuks peamiselt 1960.–70. aastail Rakvere masinatraktorijaamast kujunenud Rakvere EPT keskasulana. Ma olen Sõmeru põhikoolis tegelenud keraamikaga.

# data[].attributes.body
Ubja on Sõmeru vallas, Kunda-Rakvere raudteed läbiv küla. Ubjat mainiti esimest korda Taani hindamisraamatus ning keskajal oli Rakvere ordulinnuse valdus. Seal asus poolmõis , mis ehitati arvatavasti 19. sajandi lõpupoole ja oli kuni 1875. aastani Uhtna mõisa kõrvalmõis. 1875. aastast kuni 1919. aasta mõisate võõrandamiseni kuulus Ubja mõis Kohala mõisale. Pärast maareformi kuulus mõis 1939. aastani Ubja von Behride aadliperekonnale. 1923-1931. aastatel oli Ubjas põlevkivikaevandus, mis kuulus inglise firmale Estonian Oil Development Syndicate. Tänapäeval on Ubja põllumajandusasula. Ma olen käinud Ubja noortekeskuses, ning tegelenud lõnga töötlemisega.

# data[].attributes.location_name
Jõhvi kontserdimaja, Pargi, Jõhvi, Ida-Viru County

# data[].attributes.body
Jõhvi kontserdimaja  valmis 1978 ja see sai nimeks Jõhvi kultuuripalee "Oktoober''. Varem oli hoone kohal Jõhvi mõisa peahoone aastast 1491. 11. novembril 1993 nimetati kultuuripalee "Oktoober" ümber Jõhvi Kultuurikeskuseks, 2004. aastal lammutati hoone suuremalt jaolt. 2005. aastal avati renoveeritud kontserdimaja, kus sees asuvad erinevad saalid ja ka kino Amadeus, linnagalerii, muusikakool, huvikeskus ja kohvik Keel.

Jõhvi kontserdimajas saab korraldada erinevaid üritusi: akadeemilisi ja muid kontserte, balletietendusi, konverentse, seminare, messe, näitusi, pidulikke vastuvõtte, balle jm.

Minu seos Jõhvi Kontserdimajaga on see, et ma olen seal käinud tantsuvõistlusel ja seal me võitsime esimest korda esimese koha oma grupiga.

https://johvi.concert.ee/info/
https://et.wikipedia.org/wiki/J%C3%B5hvi_kontserdimaja

# data[].attributes.body
Altja loodus- ja kultuurilooline rada asub Lääne-Virumaal. Selle pikkus on 3 kilomeetrit, millest osa kulgeb läbi metsa ja osa piki mereranda. Rada on ringikujuline ja mõeldud selleks, et tutvustada inimestele rannikuäärset kaluriküla, Altja kaljuranda ja piirkonna kaunist loodust.Altja õpperaja peamine vaatamisväärsus on kaluriküla. Mere ääres on mitu vana hütti, mis on endiselt oma otstarbel kasutusel. Rada hõlmab jõe ületamist üle rippsilla.

Altja matkarada algab parklast. Siin asub ka vana kõrts, mille õuest algab matk. Sissepääs sinna on kohe suure vana kiige taga.

See koht on mu ema lemmik jalutuskoht kus käia. Mõnus pikk metsarada ja seejärel kaunis vaade merele. Suvel on seal kõige mõnusam jalutada.

https://triptoestonia.com/et/laane-virumaa/altja-matkarada/

# data[].attributes.location_name
Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stavropigiaalne Naisklooster, Kuremäe, Ida-Viru County

# data[].attributes.body
Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stauropegiaalne Naisklooster ehk Kuremäe Klooster (ka Pühtitsa (Kuremäe) Uspenski naisklooster) on Moskva ja kogu Venemaa patriarhi otsealluvuses olev Vene Õigeusu Kiriku nunnaklooster Eestis Alutaguse vallas Kuremäe külas.

Klooster on rajatud aastatel 1892–1895 ning seal elab üle saja nunna ja noviitsi.

1888 saatis õigeusu kirik Kostroma Ipatjevi kloostrist nunn Varvara (Blohhina) kolme õe saatel Virumaale haigeid ravitsema. Aastal 1891 anti luba rajada Pühtitsasse nunnaklooster (vene k. Пюхтицкий Успенский женский монастырь), mille esimeseks eestseisjaks saigi ema Varvara.

See koht on minu vanaemale vägagi tähtis koht, samuti ka mulle. Suvel käime vanaemaga seal püha vett toomas ja kuna minu vanaema on usklik, suhtleb ta sealsete nunnadega ja ka abistab aegajalt aiatöödes.

https://et.wikipedia.org/wiki/Kurem%C3%A4e_klooster

# data[].attributes.body
Ontika paekallas on Põhja-Eesti pankranniku võimsaim osa – umbes 20 km pikkune katkematu paekivijärsak mererannikul Sakalt Toilani. Ontika kohal saavutab pank suurima kõrguse – 56 m.

Panga kivimid on tekkinud Kambriumi ja Ordoviitsiumi ajastul (570–470 miljonit aastat tagasi). Panga alumise osa moodustavad savid, liivakivid ja argilliidid, nende peal lasuvad suhteliselt õhukese kihina dolomiidid ja lubjakivid, mis vastupidavamatena moodustavad etteulatuva karniisi..

Ontika paekaldal asuvad nii Põhja-Eesti pankranniku kui ka Baltimaade kolm kõrgeimat juga: Valaste, Saka ja Karjaoru. Nad ei ole looduslikud, vaid asuvad kuivenduskraavide suudmetes, mis on enamasti rajatud 19. sajandi keskpaiku ja süvendatud 1960. aastatel.

See koht on mu isa lemmik. Ontika on tema jaoks ilus ja mõnus koht kus perega aega veeta ja vaadet nautida.

https://et.wikipedia.org/wiki/Ontika_paekallas

# data[].attributes.body
Alajõe vald oli vald Ida-Viru maakonna lõunaosas. Vald liideti Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal naabervaldadega Alutaguse vallaks. Vald ulatus piki Peipsi põhjarannikut Uuskülast Narva jõe lähteni. Suur osa valla elanikest olid peipsivenelased. Alajõe vald moodustati 1992. aasta 26. märtsil. Vaatamisväärsuseks võib pidada peipsivenelaste tänavkülasid. Need erinevad eesti küladest arhitektuuri poolest tunduvalt – reas asuvad majad on orienteeritud viiluotsaga tänava poole. Alajõel ja Vasknarvas asuvad õigeusu kirikud, Vasknarvas 14.–16. sajandist pärineva ordulinnuse varemed. Alajõe vallast on minu vanaemale hoopiski oluline Alajõe üks puhkemajadest, seal ta on veetnud aega oma tuttavatega ja on talle väga hea mulje jätnud.

https://et.wikipedia.org/wiki/Alaj%C3%B5e_vald

# data[].attributes.body
Kunda on linn Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. See asub Kunda jõe suudmealal. Kunda sai aleviõigused 1920. aastal, kui aleviga liideti Lontova, rannaküla Maagerand ja Lähta moonaküla. 1. maist 1938 on Kundal linnaõigused.
Kunda on tekkinud Kunda mõisaomaniku John Karl Girard de Soucantoni 1870. aastal rajatud tsemendivabriku juurde. Sellest ajast on Kundas tsementi toodetud ja praegu toodab seda AS Kunda Nordic Tsement, mis kuulub rahvusvahelise Heidelberg Cement Groupi koosseisu. Aastal 1905 valmis Rakvere–Kunda raudtee ja võeti kasutusele Kunda raudteejaam. Kunda alev sai 1. mail 1938 jõustunud linnaseadusega kolmanda astme linnaks. Linna idaservas asub Kunda hiiemägi. Kunda linn on ka minu emale tähtis, kuna ta on seal veetnud osa oma lapsepõlvest ja suure osa täiskasvanu elust.

https://et.wikipedia.org/wiki/Kunda

# data[].attributes.body
Mõedaka on küla Lääne-Viru maakonna Vinni vallas. Aastatel 1992–2017 asus küla Rägavere vallas.
Mõedakal asub ka Mõedaku Puhkekeskus, sinna alla kuuluvad ka terviserajad. Talvel töötavad suusarajad,mäetõstuk (ka valgustatud) ning suusalaenutus, lastele on kelgu- ja tuubimägi. Suusaradade pikkused: 10 km, 7,5 km, 5 km, 3 km, 2 km, 1 km, valgustatud rada 2,8 km. Puhkekeskuses asub 44-kohaline hostel, seminariruum, saun, tünnisaun ja kaminasaal. Töötab kohvik, kompleksis olemas pesemisvõimalus (saun, dušš). Naabruses ATV matkad ja maastikurada.
Mõedakal asub ka Samblamäe hostel, kus pidasid minu vanemad ka oma pulmapidu. Samblamäe hostel asub looduslikult kaunis kohas, kõigest 15 km kaugusel Rakverest. Seal saab läbi viia perekondlikke sündmusi, kollektiivide suvepäevi ja seminare, spordi- ja puhkelaagreid.

https://www.puhkaeestis.ee/et/samblamae-hostel
https://et.wikipedia.org/wiki/M%C3%B5edaka
https://terviserajad.ee/rajad/moedaku-terviserajad/

# data[].attributes.body
Eisma on küla Haljala vallas. Enne Eesti omavalitsuse reformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda. Külas on murdeid lindistanud keeleuurija Johannes Karineeme. Enne teist maailmasõda oli küla peamiselt kalapüügiga tegelev, aga oli tuntud samuti seltsielu ja teatritegemise kohana. 2014. aastal sai küla korralikult renoveeritud sadama, mis on praegu eraomand. Sadama paadikuuris, mis asub mõned meetrid merest, oli 2021. aastal näidend ,,Tson Lemberi uus elu,´´ mille oli loonud 2020. aastal Vainupea kabelis etendanud ,,Jutt jumala õige´´ erateatri Nuutrumi kolm näitlejat. See on samuti minu vanaema lapsepõlve kodu.

# data[].attributes.body
Tudu on alevik Vinni vallas. Tudu küla on kirjalikes allikates esimest korda mainitud Taani hindamisraamatus 1241. aastal. Tudus oli mõis, mille peahoone säilinud osa kasutati hiljem lasteaiana. Mõisa juures oli maakivist laut ja kivist Hollandi tuulik. Leopold Laurson kirjeldas Tudu küla 1913. aastal järgmiselt: ,,See on juba päris metsinimeste elupaik. Ümberringi metsad ja sood, nii et vaev ligi pääseda. Inimesed on rumalad, ajalehti ei loe terves külas keegi muu, kui ainult kooliõpetaja. Inimesed vaatavad vanavara korjajase pääle kui mõne imelooma pääle, suud, silmad laiali, ja peavad sind koguni kolera külvajaks. On talusid kuhu sisse ei juleta lasta. Sõna Museum, paneb neid paris kohkuma, pole seda ennem sugugi kuulnud. “Mis asi see Muuseum on”. Ei aita siin ka pikk seletamine, see sõna käib juba üle Tudulaste mõistuse. Öö saatsime Tudu kooliõpetaja Weemi pool mööda Peaaegu niisamasugune kilplane, kui rahvas.´´ Tudus olid Tudu metsakombinaat ja Tudu raudteejaam koos kivist kaubaaidaga Sonda-Mustvee raudteeliinil, mis valmis 1926. aastal. See on minu isa lapsepõlve kodu.

# data[].attributes.body
Raivo Riim on kultuurikandja. Rakvere Galerii MTÜ tegelenud 25 aastat koos kunstniku Riho Hüttiga. Koos tehtud üle 300 ürituse jm. Lahemaa rahvamuusikud- 14 aastat torupillimängu ja laulu-tantsu. Rakvere ooperiklubi eestvedaja 18 aastat. Rakvere Royal Ballet. Kultuurikapitali aunimetus ja preemia Rakvere Galeriile. Rakvere linna kroonimärk- 2015. Lääne-Viru kultuurikapitali aastapreemia 2021. aasta tegevuste eest

# data[].attributes.body
Vaivina
Kaljo Kiisk sündis 3. detsembril 1925 Vaivina külas, Voka vallas, Jõhi kihelkonnas ja suri 20. september 2007 Tallinnas. Ta oli eesti näitleja, filmilavastaja ja poliitik. 1944. aastal teenis ta Relva-SSi koosseisus ja võttis õhutõrjekahuri meeskonnas osa Sinimägede lahingust. 1946. aastal lõpetas ta Rakvere 1. keskkooli; õppis 1946-1947 Tallinna Polütehnilises Instituudis maavarade allmaakaevandamist. Asus 1947 õppima Eesti NSV Riiklikku Teatriinstituuti, kuid aastal 1948 vahetas ta Tallinna teatrikooli Moskva "kaitsvate müüride" vastu, asudes õppima GITIS-e eesti stuudios, mille lõpetas aastal 1953. Pärast lõpetamist oli Kiisk Tallinna Draamateatri näitleja ning aastatel 1955–1990 Tallinnfilmi lavastaja. Aastatel 1962–1987 oli ta Eesti Kinoliidu juhatuse esimene sekretär. Mängis Liblet "Sügis" ja "Kevade" filmides. "Õnne 13" mängis Johannest
https://et.wikipedia.org/wiki/Kaljo_Kiisk

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kaljo Kiisk ( 3. detsember 1925 Vaivina küla, Voka vald, Jõhvi kihelkond - 20. september 2007 Tallinn) oli Eesti näitleja, filmilavastaja ja poliitik.

1944. aastal teenis ta Relva-SSi koosseisus ja võttis õhutõrjekahuri meeskonnas osa Sinimägede lahingust.

1946. aastal lõpetas ta Rakvere 1. keskkooli; õppis 1946- 1947 Tallinna Polütehnilises Instituudis maavarade allmaakaevandamist. Asus 1947 õppima Eesti NSV Riiklikku Teatriinstituuti, kuid aastal 1948 vahetas ta Tallinna teatrikooli Moskva "kaitsvate müüride" vastu, asudes õppima GITIS-e eesti stuudios, mille lõpetas aastal 1953.

Pärast lõpetamist oli Kiisk Tallinna Draamateatri näitleja ning aastatel 1955- 1990 Tallinnfilmi lavastaja. Aastatel 1962- 1987 oli ta Eesti Kinoliidu juhatuse esimene sekretär.

Tegevus NLKP-s ja Nõukogude Liidu võimuasutustes

Kiisk oli EKP Keskkomitee liige. Aastatel 1980- 1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu saadik, alates 1985. aastast ühtlasi Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi liige, aastatel 1989- 1991 NSV Liidu rahvasaadik.

1995. aastal valiti ta VIII Riigikogu ja 1999. aastal IX Riigikogu liikmeks, kus ta esindas Eesti Reformierakonda. 2003. aastal Riigikogust lahkudes oli ta vanim Riigikogu liige läbi aegade.

Lavastajana

Näitlejana

Kaljo Kiisal on abielust Zinaidaga tütar Riina, kelle abikaasa oli luuletaja ja näitleja Juhan Viiding. Riina ja Juhan Viidingu tütar on poetess Elo Viiding.

Achille Frezzato, "Kaljo Kiisa loov inimene" (Kaljo Kiisa filmide retrospektiivist San Remo filmifestivalil; tõlkinud Ülar Ploom) - TMK 1985, nr 12, lk 70-71

Maris Balbat, "Lõppematu roll" (Kaljo Kiisa näitlejatööst) - TMK 1993, nr 4, lk 27-36

Enno Tammer, "Elu jõud. Tuntud eestlaste elulood". Tänapäev, Tallinn 2004, lk 9-76

Andres Laasik, "Kaljo Kiisk: ikka hea pärast". Kirjastus Hea Lugu, Tallinn 2011, 512 lk; ISBN 9789949300761

Välislingid

# data[].attributes.attachment_link.description
Kaljo Kiisk ( 3. detsember 1925 Vaivina küla, Voka vald, Jõhvi kihelkond - 20. september 2007 Tallinn) oli Eesti näitleja, filmilavastaja ja poliitik. 1944. aastal teenis ta Relva-SSi koosseisus ja võttis õhutõrjekahuri meeskonnas osa Sinimägede lahingust. 1946. aastal lõpetas ta Rakvere 1. keskkooli; õppis 1946- 1947 Tallinna Polütehnilises Instituudis maavarade allmaakaevandamist.

# data[].attributes.body
Maie Orav.
Sündinud 28. mail 1941 Kolga vallas Uuri külas. Ta on eesti rahvatantsujuht ja tantsupedagoog. 1955. aastal lõpetas ta Kolga Mittetäieliku Keskkolli ja 1958. aastal Tallinna Kultuurharidusala Kooli kuultuuritöötaja-tantsujuhina. Aastatel 1958-1968 oli ta Väike-Maarja kultuurimaja instruktor, kunstiline juht ja rahvatantsujuht. 1968. aastast folklooriseltsi Tarvanpää kunstiline juht, koreograaf ja pärimuskultuuri õpetaja. 1986. aastal oli ta pärimuskultuuri festivali Viru säru algatajaid. Ta oli XIV, XV ja XVI üldtantsupeo üldjuhte. Ta on esimese Eesti meester tantsupeo mõtte algataja ja pealavastaja. Ta on loonud tantsu "Ukuaru valss"
https://et.wikipedia.org/wiki/Maie_Orav

# data[].attributes.body
Ahto Kaasik on Eesti ühiskonnategelane, raamatute autor, keskkonna kaitsja ja rahvakultuuri uurija. Ahto Kaasik sündis 1969. aastal ning on olnud Rakvere rajooni arheoloogiamälestiste kaitse metoodik, Rakvere esimese Keskkooli kultuuriloo õpetaja, Hiite Maja sihtasutuse juhatuse liige, Muinsuskaitseameti looduslike pühapaikade ekspertnõukogu liige, Eesti Folkloorinõukogu juhatuse liige, Delose algatuse (THE DELOS INITIATIVE) töörühma liige, Tartu Ülikooli looduslike pühapaikade keskuse juhataja, Kultuuriministeeriumi looduslike pühapaikade riikliku arengukava mittekoosseisuline projektijuht, Aseri Vallavalitsuse liige, Maavalla Koja juhatuse liige ja Hiite töörühma juht.

https://www.hiis.ee/hiite-maja/ahto-kaasik

# data[].attributes.body
Hirvo Surva on Eesti meeskooride ja poistekooride edendamise tõttu vägagi tunnustatud koorijuht. Ta on üldlaulupidudel dirigeerinud ühendkoore ning 1997. aastal ja 2001. aastal oli Hirvo Surva noorte laulupeo kunstiline juht. Hirvo Surva on sündinud 1963. aastal Kohtla-Järves ja õppinud Kohtla-Järve Laste muusikakoolis, kus ta õppis klaverit, Georg Otsa nimega Tallinna muusikakoolis, kus ta õppis koorijuhtimist ja Eesti muusikaakadeemias.
Hirvo Surva on töötanud Georg Otsa nimega Tallinna muusikakoolis õppejõuna ning 2001. aastast ta töötas rahvusooper Estonia poistekoori peadirigendina kuni 2006. aastani, olles õppejõud Eesti Muusikaakadeemias ja Tantsuakadeemias ning Tallinna Muusikakeskkoolis.

https://www.emic.ee/?sisu=interpreedid&mid=33&lang=est&action=view&id=191&method=biograafia

# data[].attributes.location_name
Aseri Kool, Kooli, Aseri, Lääne-Viru County

# data[].attributes.body
Vaike Rajaste, sündinud 1960. aastal Aseris, on tantsuõpetaja, kes lavastas 2018. Aasta tantsupeo. Tantsimist sai ta lapsepõlves isalt ja koolis kehalise kasvatuse õpetajalt ning viimast tantsu lõi Vaike Rajaste 1980. aastal, kus esines ka tema enda rühm. Pärast keskkooli lõpetamist 1978. aastal läks Vaike Rajaste Viljandi kultuurikooli, aga alguses ta kavatses minna Tallinna Ülikooli pioneerijuhiks, kuid ta ei läbinud eksamit ning läks Viljandi kultuurikooli katsetele alles siis, kui tema ajalooõpetaja oli talle seda soovitanud. 1979-1980. aastatel Vaike Rajaste töötas tantsurühmas Leies. Pärast 2009. aastat töötab ta Laulu-ja Tantsupeo sihtasutuses. https://kuukiri.tantsuliit.ee/artikkel/vaike-rajaste-malestusi-tantsuteest/

# data[].attributes.body
Olivia Saar (sündinud 18. oktoobril 1931 Narvas) on eesti ajakirjandus töötaja, lastekirjanik, luuletaja ja tõlkija. Ta on õppinud Mäetaguse 7-klassilises Koolis ja Rakvere Pedagoogilises Koolis, lõpetanud Tallinna Õpetajate Instituudi 1952. ning Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse erialal 1959. aastal.
Ta on töötanud ajalehes Säde, seejärel ajakirjas Pioneer  ning oli ajakirja Täheke üks asutajaid (1960). Ta on ka Kirjanike Liidu liige 1982. aastast.

Olivia Saar kirjutas esimese luuletuse juba kuueaastaselt, kokku on temalt ilmunud (2006. aasta seisuga) veerandsada luulekogu ja proosaraamatut. Tema 1972. aastal ilmunud humoorikate mõistujuttude kogust "Lõvi Lõrr ja Jänes Jass" on välja kasvanud palju järgmisi lugusid.

https://et.wikipedia.org/wiki/Olivia_Saar

# data[].attributes.body
Üllar Saaremäe sündinud 23. novembril 1969 Kohtla- Nõmmel.  Lõpetanud Kohtla-Järve 1.Keskkooli. Lõpetanud Lavakunstikateedri XV lennu. Ta on Rakvere Teatri pikaaegne peanäitejuht. Üllar on 2018. aastast vabakutseline. 2022. aastast alates SA Rakvere Teatrimaja nõukogu liige. 2022. aastal asutas ta MTÜ Teater Sagittario Eesti. Punklaulupeo idee autor ja teostaja oli Üllar Saaremäe, peadirigent Hirvo Surva. Laulupeo avas kõnega Eesti Vabariigi president Toomas Hendrik Ilves. Peost võttis osa 71 laulukoori 1700 lauljaga. Kuulajaid oli umbes 5000.

Järgmised peod on toimunud aastatel 2011, 2015 ja 2018.

http://etbl.teatriliit.ee/artikkel/saarem%C3%A4e_%C3%BCllar2

# data[].attributes.body
Tanja Mihhailova on sündinud Venemaal Kaliningradis, kuid kui ta oli kahekuune, kolis pere Eestisse. Tema lapsepõlv möödus Kohtla-Järvel. Laulma hakkas lapsena. Ta on osalenud lauluvõistlustel ja festivalidel Eestis, Ukrainas  ja Venemaal. Tanja Mihhailova soovis õppida muusikakoolis, kuid teda ei võetud vastu.Seetõttu astus ta Viljandi Kultuuriakadeemiasse ja lõpetas seal tantsu eriala. Viljandi Kultuuri Akadeemias õppis ta selgeks ka eesti keele.Vaatamata muusikakoolist saadud hinnangule, et tal puudub muusikaline kuulmine, on ta lauljana osalenud laulu festivalidel ja konkurssidel ning andnud välja mitu albumit.Lauljatee alguses arvas Mihhailova, et Eesti muusikamaastikul ei ole venelasena võimalik läbi lüüa, kuid hiljem on meelt muutnud.Selleks, et Eestis ükskõik mis alal edu saavutada, on tema arvates siiski vaja eesti keelt osata.Ta töötab õhtujuhina, lavastab üritusi, on õpetanud lavalist liikumist Birgit Sarrapile ja on üks saatejuhte raadiojaamas Sky Plus.

https://et.wikipedia.org/wiki/Tatjana_Mihhailova-Saar

# data[].attributes.body
Haljala kihelkond oli kihelkond Eestimaa kubermangu Rakvere ja Viru kreisis ning Virumaal. Kihelkonna pindala oli 520 km². Haljala kirikukihelkond asutati 13. sajandi algul Repeli muinaskihelkonna põhja- ja idaosade baasil. Esimest korda on kihelkonda mainitud 1241. aastal. Kihelkonna kirik oli Haljala Püha Mauritiuse kirik. 1687. aastal asutatud Haljala kool on kogu Virumaa vanim.

Haljala kihelkonna rahvarõivad kuuluvad Põhja-Eesti rahvarõivarühma.

Meeste rahvariiete hulka kuuluvad järgmised esemed: särk, püksid, vest, vatt, kaelarätt, peakatted, ülerõivad, vöö, jalakatted, säärepaelad, jalatsid, kindad ja ehted.

Naiste rahvariiete hulka kuuluvad: särk, seelik, käised, vöö, peakatted, põll, kampsun, ülerõivad, ülevisked, jalakatted, säärepaelad, jalatsid, kindad, kotid ja ehted.

https://et.wikipedia.org/wiki/Haljala_kihelkond

https://rahvaroivad.ee/regioonid/pohja-eesti/haljala

https://rahvaroivad.ee/regioonid/pohja-eesti/haljala/haljala-naine-ja-neiu

https://rahvaroivad.ee/regioonid/pohja-eesti/haljala/haljala-mees

# data[].attributes.location_name
Poruni ürgmets, Kuningaküla, Ida-Viru County

# data[].attributes.body
Poruni ürgmets on üks vähestest metsadest Eestis, mille keskkonda inimtegevus pole peaaegu üldse mõjutanud. Ainsad inimtegevuse jäljed Poruni ürgmetsamaastikul on kalameeste rajad.

Ürgmetsas võib näha pooleteist meetri kõrguseid laanesõnajalgu ning paksu samblakihti puudel. Samuti kasvavad seal pärnapuud, saared, kased, sanglepad jt. Ürgmetsamaastiku keskel voolab 10 kilomeetri pikkune Poruni jõgi, mille kaldad on ligi 10 meetri kõrgused. Lisaks paljanduvad jõe ääres Narva lademe aluspõhjakihid, näiteks dolomiidi kivimid.

Alates 1967. aastast on Poruni ürgmets looduskaitseala ning tänapäeval kuulub see Puhatu looduskaitseala koosseisu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Poruni Ürgmets, Jõgi ja Ürgorg / Tutvustus

Gorodenko külast veidi põhja pool, Boroni (Poruni, Borovnja) jõe ääres asuv ürgmetsakvartal ja jõe kaldapaljandid muudeti looduskaitsealaks 1967. aastal.
Tänapäeval kuulub Poroni sihtkaitsevöönd Puhatu looduskaitseala koosseisu. Kaitstava ürgmetsamaastiku keskne telge on 10 km pikkune Poruni jõgi. Jõe ürgoru kaldad on kohati ligi 10 m kõrgused ning siin-seal paljanduvad Narva lademe dolomiidid jt. aluspõhjakihid. Enne suubumist Narva jõkke uputavad ülespaisutatud Narva veehoidla veed aga kogu ürgoru.
Ürgmetsa ilmestavad 1,5 m kõrgused laanesõnajalad ning paks samblakiht puudel. Jõeäärses metsas kasvavad vägevad pärnad, saared, kased, sanglepad jt. laialehelised puud just sedasi, nagu loodus seda õigeks peab. Inimtegevuse jälgedest võib kohati näha vaid kalameeste radu.
Kuigi viimastel aastakümnetel on siinsete metsade hooldamisest hoidutud, ei leidu siin siiski päris tõelist ürglaant, kuna ümbruskonna metsi on mõjutanud 18. sajandil jõe kaldal asunud Eesti üks vanemaid klaasikodasid - Gorodenko klaasivabrik. Poroni jõe praegune nimi on mugandatud vene keelest: Borovnja tähendab tõlkes äkkevagu. Suhteliselt tasasel maastikul meenutab jõeorg oma kõrgete kaldapaljanditega tõesti vagu. Kuna Eesti poolt takistavad neisse paikadesse tulekut raskestiläbitavad Alutaguse sood, olid selle paiga esmaasukad tõenäoliselt üle Narva jõe siia saabunud vadjalased ja venelased.

Poruni Ürgmets, Jõgi ja Ürgorg / Galerii

Kõik, kes vaatasid "Poruni Ürgmets, Jõgi ja Ürgorg", vaatasid ka

# data[].attributes.attachment_link.description
Gorodenko külast veidi põhja pool, Boroni (Poruni, Borovnja) jõe ääres asuv ürgmetsakvartal ja jõe kaldapaljandid muudeti looduskaitsealaks 1967. aastal. Tänapäeval kuulub Poroni sihtkaitsevöönd Puhatu looduskaitseala koosseisu. Kaitstava ürgmetsamaastiku keskne telge on 10 km pikkune Poruni jõgi. Jõe ürgoru kaldad on kohati ligi 10 m kõrgused ning siin-seal paljanduvad Narva lademe dolomiidid jt.

# data[].attributes.location_name
Käsmu kivikülv, Käsmu, Lääne-Viru County

# data[].attributes.body
Käsmu küla on Eesti kivide- ja rahnurohkeim paik ning selle sama kapteniküla metsas asub Eesti ning ühtlasi ka Baltimaade ja viimase jääaja hõivatud Põhja-Euroopa suurim kivikülv. Kivikülvi on võimalik näha Käsmu loodus-ja kultuuriloolisel matkarajal. Käsmu kivikülv hõivab umbes 400 ha ala ning koosneb massiivsetest rändrahnudest, mis on Eestisse uhutud 10 000 aastat tagasi koos Soome ja Rootsi poolt tulnud mandriliustikega.Suurim kivi Käsmu kivikülvis on 4,8 meetri kõrgune Matsikivi ehk Eremiit, mille ümbermõõt on 14,7 meetrit. Samuti on tuntud kivid Lemeti kivi, Vana-Jüri kivid ja Saadumetsa Suurkivi.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Neeme tee-49, Käsmu küla, Haljala vald, Lääne-Viru maakond

Käsmu kaptenite küla lõpus vasakul metsas paikneb Eesti suurim kivikülv. See on paik, kuhu on kokku kuhjunud suur hulk massiivseid rändrahne.

Suurim kivi on 4,8 m kõrge ja 14,7 m ümbermõõduga Matsikivi e. Eremiit. Need rändrahnud on siia uhutud koos Soome ja Rootsi poolt tulnud mandriliustikega 10 000 aastat tagasi.

Täna saad kivikülvi näha Käsmu loodus- ja kultuuriloolisel matkarajal.

Huvitav teada: Käsmu küla on Eesti kivide- ja rahnuderohkeim paik.

Omadused

Üldine varustus

Infotahvlid

Matkarajad

Kuivkäimla

Ligipääsujuhend

Parklast kõndida tagasi umbes 50 meetrit Käsmu keskuse poole. Siis keerata paremale Neeme teele. Peale 400 meetrit näitab viit vasakule metsa. Kivikülvini jääb veel ca 100 meetrit kõndida.

Ligipääs

Viidastatud või tähistatud

Ainult jalgsi

Vaata kaardil

Tutvu ka teiste pakkumistega

# data[].attributes.attachment_link.description
Neeme tee-49, Käsmu küla, Haljala vald, Lääne-Viru maakond Käsmu kaptenite küla lõpus vasakul metsas paikneb Eesti suurim kivikülv. See on paik, kuhu on kokku kuhjunud suur hulk massiivseid rändrahne. Suurim kivi on 4,8 m kõrge ja 14,7 m ümbermõõduga Matsikivi e. Eremiit. Need rändrahnud on siia uhutud koos Soome ja Rootsi poolt tulnud mandriliustikega 10 000 aastat tagasi.

# data[].attributes.location_name
Tapa raudteejaam, Tapa, Lääne-Viru maakond

# data[].attributes.body
Tapa raudteejaam on ehitatud Tapa mõisalt ostetud maa-alale, mis nüüd paikneb raudteede sõlmpunktis ja tagab võimaluse reisida üle Eesti. See rajati seoses valminud Balti jaamaga aastatel 1869-1870. Tee Tartusse valmis 1876. aastal ning esimene rong Tallinnast Tartusse, läbides Tapa, väljus 21. august 1876. aastal. Kusjuures algselt võttis 5 tundi aega, et Tapalt Tartusse rongiga jõuda. Tapa raudteejaamas filmiti ka 2008.aasta film “Detsembrikuumus”.
Jaamahoone on ebasümmeetrilise põhiplaaniga, millel on kaks võrdset pikifassaati. Einelauaruum asus lääneosas, ooteruumid kesk- ja kahekorrulises idaosas. Seal paiknesid ka piletikassad ning ametiruumid. Sissepääsu rõhutab keskkrisaliit. Hoone on valmistatud paekivist ning punastest tellistest. Kõrval, Narva pool, leidub ka veetorn.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Leidub veel eakaid inimesi, kes mäletavad Tapa raudtee algaastaid. 1865 - 1866. aastal hakati põlisesse kuusemetsa rajama raudteesihte. Algul märgiti jaama asukohana Valgma välja. Alles teisel ja kolmandal sihiajamisel valiti praegune jaama asukoht. Raudtee ehitamine toimus nii Tallinna kui ka Peterburi poolt üheaegselt. Esimene Tapale sõitev rong koosnes "paravossist" ja kahest vagunist. Tolleaegse veduri rattad olid tohutult kõrged, nii et jaama eest ei saanud vedur muudmoodi liikuma, kui tuli teda lükata. Ka vagunid, mis ehitati püstvedrudega ja puuratastega, olid siis poole lühemad kui praegu. Puhvrituled näitasid vaevalt 10 sülla kaugusele (1 süld = 2,133m).
Et puudus õige arusaamine Tapa jaama tuleviku tähtsusest, siis kinnitati Tapa jaam neljanda ja Lehtse teise klassi jaamaks. Niipea, kui jaam valmis sai ja rongid liikuma hakkasid, leidus sõitjaid rohkesti, eriti välismaalasi, keda Tapalt hobustega Tartu viidi. Tapale ehitati ka esimesed võõrastemajad. Ühe võõrastemaja rajajaks oli ärimees Andreas Treuberg, teise püstitas Lehtse parun Huene. Esimene kandis kõlavat nimetust "Dorpat", kuna teine oli "Waldhof". Reisijaist olid võõrastemajad alati tulvil. Põhjuseks oli asjaolu, et Tapa loodus meeldis paljudele lõbusõitjatele, kes siin siis ka pikemalt peatusid.
Erakordseks sündmuseks Tapa raudteel oli ränk tuisk 1884. aastal. Liiklemine seisis neli päeva. 1905. aastal raudteelaste streigi ajal oli liiklemine häiritud 12 päevaks. Reisijad kasutasid Tallinna ja Peterburi vahel hobuküüti või kõmbiti jalgsi. 1923. aastal möllanud maru murdis raudtee ääres maha palju telefoniposte. Raudteejaam elektrifitseeriti 1920. aastal.
Ajal, millal ehitati Tapa raudteed, olid valitsevaks klassiks mõisnikud. Eriti au sees olid need mõisnikud, kelle maa peal juhtus raudteejaam asuma. Neile oli jaamadesse isegi ehitatud oma trepid, mida tarvitasid ainult parunid rongile mineku ja mahatuleku puhul, kuna teised - lihtinimesed, ei tohtinud sinna piirilegi minna.
Tapa raudteejaam minu elus
Kirjutanud Maret Kärtna.

Olen Kuresaares sündinud Tallinna tüdruk kes toodi sõja eest Lehtsesse elama. Meie maja jäi otse raudtee äärde ja ainult mõnisada meetrit raudteejaamast. Koolini, kus mul tuli hakata tarkusetrepi astmeid pidi ülespoole ronima, asus aga umbes pooleteise kilomeetri kaugusel kodust ja kulges üle poole oma pikkusest mööda raudtee äärt. Seega olen ma juba üsna varasest lapsepõlvest koos raudteega üles kasvanud.
Mulle meeldis vaadata ronge mis tulid ei tea kust ja läksid ka ei tea kuhu. Ainult oli teada täpsed reisirongid, kuhu nad lähevad. Tartusse sõitsid pruuni puuvoodriga ja laiade akendega reisivagunid. Narva rongi vagunid oli rohelised ja neil olid kitsad aknad. Ka sõitsid rongid veel Moskvasse ja Leningradi. Need olid sellised rongid, mis vuhinal Lehtse jaamast mööda sõitsid, kuna need sõitsid õhtul hiljem, siis ootasin neid toas akna juures. Need rongid sõitsid viuhhhhh mööda, oli näha vaid magamisvagunite akendest helesinist tuld. (Kuid selleks ajaks, kui mina olin juba rongisõidu ealine, siis neid lampe enam magamisvagunites polnud, sest nad olid tunnistatud liiga tuleohtlikeks ja vagunitest ära viidud). Rongid sõitsid sellise täpsusega, et vanaema vaatas rongide möödumisel ikka suurt vana seinakella, et ega see pole ajast „mahakäinud", ja kui oli, siis keeras ta kella rongi järgi õigeks.
Maantee, mida mööda sai kooli mindud, kulges raudtee kõrval. Kevadel ja sügisel oli väga porine ja siis käisime ikka mööda raudteed kuni ülesõiduni kust üks maantee tuli Ambla poolt üle raudtee ja ühines meie kooli viiva teega. Raudteel käimine oli meil aga kooli poolt keelatud sest kardeti et võisime rongi alla jääda kuid me olime ettevaatlikud. Ka jäi meie kooliteele raudtee „käpaga semafor" mille ülestõstetud käpp näitas, et rong on tulemas. Nii ei saanud ükski rong äkki kuskilt kurvist välja sõita, peale selle oli raudtee Lehtse jaamast kuni Tapa jaamani täiesti sirge ning me nägime juba kaugelt ähvardavat ohtu ja jõudsime õigel ajal raudteelt ära minna. Jäime siis seisma seljaga rongi poole et mööda kihutav õhuvool meile mingit prahti silma ei lennutaks. Kui rong meist oli mööda sõitnud, ronisime tagasi raudeele ja jätkasime teekonda, sinna poole kuhu just vaja oli, kas kooli või kodu poole. Vahel mõni vedurijuht lasi meile mööda sõites törtsu vilet või ka pahvaku auru. Suuremate klasside poisid, aga panid rongi nähes raudteerelsile viiekopikalise raha sest see oli parajalt suur ja seisis ilusti relsil paigal. Kui rong temast üle oli sõitnud siis pärast vaatasid, kui laiaks see oli rongi rataste poolt litsutud. Aga seda tehti harva sest kellel siis raha raisata oli!
Läks paar aastat. Elu hakkas juba peale sõja lõppu paremaks minema. Lehtses avati pood kus hakati toiduaineid müüma. Müüdi seda mis laost saada oli. Leiva saamiseks tuli seista järjekorras, teadmata, kas täna Tapalt leiba poodi saadetakse või ei. Polnud ju ka mitte telefoni sidet, et Halloo! Siin Lehtse pood, kas täna leiba tuleb? Tihti ei tulnud, kuid vahel tuli vaid nii vähe et poes müüdi igale soovijale vaid veerand vormileivast. Aga Tapa oli linn ja seal oli ka mitu poodi, kus sai „sabatada" leiva saamiseks. Kui sai teada, et selles poes täna leiba ei müüda siis mindi jooksuga teise poodi, lootusega, et vast sealt ikka saab. Kuna Tapa linn oma leivaahvatlusega nii ligidal oli, ainult ligikaudu 14 km edasi tagasi, siis sain ma kodus sellise korralduse, et kui kodus leib otsa saab, pean Tapale minema leiba ostma. Kooliajal olin ma sellest kohustusest vaba kuid koolivaheajal tuli minna. Hea oli see, et mingi rong sõitis hommikul Tapal poole. Sellega sai siis sõidetud ja jaama ümbruses kolm poodi „üle vaadatud". Olin laps ja ma mahtusin ikka inimeste vahelt poodi sisse vaatama, kas ja kui palju seal leiba on. Kui oli lootust ikka terve leib saada, siis võtsin sabas koha sisse, kui aga asi oli kahtlane, siis läksin jooksuga teise poodi vaatama. Mul olid head väledad jalad ja jõudsin kiiresti kohale varem kui teised poes sabatajad. Oli ka kordi kus leiba lihtsalt ei olnud saada. Siis hakkasin jala Tapalt Lehtse poole mööda raudteed astuma, sai ikka kiiremini koju, kui oodata õhtust rongi mis Tallinna poole sõitis. Kui aga ilm oli paha, sadas vihma või talvel tuiskas või oli külm tuul, siis tuli tahes või tahtmata istuda jaama ooteruumis, kuni rongiga koju sai sõita. Mäletan, et siis veel taastati Tapa Raudteejaama. Oodata tuli kas ruumis kus asus ka pileti kassa ja olid jaamakorraldaja ja jaamaülema toad. Seal olid mõned pingid, kuid ootajaid oli alati enam kui kohti kuhu oleks mahtunud istuma. Oodata aga tuli T U N D E . Ja mina kui laps, pidin siis ikka oma koha kellelegi endast vanemale loovutama. Pinke istumiseks oli ka selles ruumis kust sai mõlemale perroonile kuid seal oli külm ja tuul tõmbas. Et pileti raha ikka alles jääks, sai isegi teinekord halva ilmaga jala Lehtsesse minema hakatud, kui tuul seljatagant oli. Minna tuli kogu aeg otse ja polnud vaja karta et külm tuul vastu oleks hakanud puhuma.
Raudteejaama taastamine kestis pikalt. Läks aega ja siis sai juba suures ootesaalis kus oli ka piisavalt pinke, istuda ja rongi oodata. Seal oli hea valge sest mõlemal pool olid suured aknad mis valgustasid ootesaali. Siis kui seinad korda saadi, siis pandi sinna maalid. Ühes seinas oli maal kolmest vene vägilasest. Mulle see maal meeldis ja ma ikka seadsin ennast istuma nii et seda näeksin. Teises seinas oli maal kus kolm karupoega maha langenud puul turnimas. Kuid peagi vahetati see välja maaliga, millel kujutati inimesi rindelt tulnud kirja lugemas. Siis pandi ootesaali ka arstirohtude kiosk kus müüdi arstimeid ja ka esmaabitarbeid.
Läks veel aega ja siis avati ka kiosk selles ruumis kust sai mõlemale perroonile. Ka avati jaamarestoran kus pikamaarongide reisijaid said rongi seisuajal omale osta limonaadi ja saia. Kuni selle ajani oli jaama perroonil selleks otstarbeks ehitatud majakesest saanud reisijad pudelisse või kruusidesse lasta „kipjatoki", ehk keeva vett. Nüüd polnud enam vaja keeva vee järjekorras seista ega karta et nad võivad rongist maha jääda sest veesaba oli tihti pikem kui rongiseisuaeg. Õnneks ikka hoiatati reisijaid et rong väljub nii mitme minuti pärast jaamast ja siis oli iga reisija oma asi, kas rongiga edasi sõita või maha jääda.
Peagi pandi sõitma töölisrong Tapa-Tallinn-Tapa. See käis kolm korda päevas edasi tagasi. Siis aga polnud mul enam vaja Tapal leiva järele sõita.Mäletan, kui tulin Türilt aastavahetuseks koju Jänedale. Lõunal istusin Türil kitsarööpmelisele rongile tillukeses loomavagunis ja sõitsin Tammsallu. Sealt siis edasi mööda raudteed jalgsi Tapale et jõuda esimesele rongile mis sõitis Tallinnasse et sellega siis Jänedale edasi sõita. Sealt oli veel 1,8 km koduni. Järgmisel hommikul aga oli vaja sõita Tammsallu, et sealt siis tagasi Türile kuhu jõudsin pisut peale lõunat et järgmisel hommikul koolipingis istuda. Kodus oleku aeg polnud isegi mitte 24 tundigi. Läksid aastad. Isa oli ehitanud maja Tapale ja siis oli mul Tallinnast ikka koju sõites Tapa jaamast läbi käia. Jaam elas oma ja mina oma elu, kuni raudtee mind otsekui oma juurde imes. Minust sai vagunisaatja ja hiljem ka rongi revident. Jälle oli Tapa jaam punktiks millest tuli mööda sõita, või siis järgmist rongi oodata, kus ootas töö.
Minu koolipõlves vapustas mind mälestus, kui Tamsalust Türile sõitsin. Rongi kõrval seisis vanamees uute kartulikorvidega. Nähtavasti polnud ta neid saanud alevis maha müüa. Tema kõrval seisis poisike, kes oli sama viletsalt riides kui vanapapi. Oli külm sügise ilm ja sadas lume ja vihma segu ja tuul oli lõikavalt külm. Poisike palus vanaisa, et ta teda vagunisse tõstaks, et saaksid siis koju sõita sest jala minna oli külm ja vastu tuult. Vanaisa aga ütles, et neil ei ole pileti ostmiseks raha, sest keegi ei ostnud neilt korve. Poiss aga anus ja palus, kuid vanapapi ütles, et iga asja eest tuleb ausalt maksata. Kui aga raha pole, siis tuleb sellega leppida et seda pole. Kui väike vedur andis vilet ja hakkas enda järel vaguneid mäest üles vedama, vaatasin vaguni aknast välja, ja nägin, kuidas vanaisa võttis külmast lõdiseva poisi käest kinni ja nad hakkasid kahekesi rongile järele tulema. Mul oli neist kahju ja isegi nutsin sest teadsin, et ma seda väikest külmetavat poissi koos tema vanaisaga kuidagi aidata ei saa. Hiljem, kui olin juba ise revident rongis, oli mul ikka meeles, kuidas vanamees viis poisikese jala külmaga teele, sest tal polnud raha pileti jaoks. See pilt minevikust, aitas mul revidendina teravates situatsioonides õiglast otsust vastu võtta.
Kuid revidendi töös oli ka hetki, mida siianigi veel meenutame. Kord Leningradi kooseisu rongis Leningrad-Tallinn-Leningrad jäi vagunisaatja „vahele", et oli oma vaguni WC piletita reisijaid täis toppinud. Meile ütles, et WC uks on sellepärast kinni, et selle lukk läks rikki. Proovisin ust võtmega lukust lahti keerata ja tajusin, et lukku hoitakse seestpoolt kinni. Ootasin veidi ja siis keerasin äkkilise liigutusega ukse lahti. Ja seal jätkus neid „jäneseid" isegi seisma WC potil püsti, et põrandal seisjatel ruumi oleks. Vagunuisaatja oli aga väga imestanud et ta ei saa aru, kust need inimesed sinna olid saanud ja ta ei oska selle kohta seletuskirja kirjutada. Andsime talle nõu kuidas seda seletuskira kirjutada, et olid piletita reisijad ja tema muud ei tea. Nii ta siis ka kirjutas ja andis selle seletuskirja meile. Meie, revidendid, aga hakkasime talle akti vormistama piletita reisjate veo kohta. Ja siis üks ootamatu liigutus. Vagunisaatja käsi vilksatas korraks meie dokumentide kohal mida käes hoidsime ja tema seletuskiri, mille ta oli just meile üle andnud, oli korraga tagasi tema käes, ja meie imestunud pilkude all toppis ta selle suhu, nätsutas veidi ja siis see tal suust kadunud ka oli. Ta vaatas meile otsa süütute silmadega, et te võite ju mulle akti kirjutada, aga kui sellel pole minu seletuskirja juures, on teie akt lihtsalt fiktiivne paber. Kuna ka rongiülem oli meiega koos ja ütles: tõestage, vaguni WC-s olid piletita reisijad. Näete neid siin? Mina ei näe ja ka teie ei näe, sest neid lihtsalt pole siin. Ja vagunisaatja ütluse kohaselt pole siin ka olnud. T Õ E S T G E, et need inimesed kellele praegu piletita sõidu eest trahvite olid enne teid selles vagunis. Ja ega meil polnud muud teha, kui tõesti seekord alla anda, kuid meie olime nüüd veidi targemad, et oma kätte saadud dokumente tuleb hoida hoolikamalt. Muuseas, sellest rongist väljusime siiski mitme vagunisaatjale tehtud aktidega, piletita reisijate veo eest.
Eraldi kontingent olid meil üliõpilasmalevlased, kes tuid suveks vagunisaatjatena tööle. Põhiliselt mitte tööle, sest seda nad praktiliselt ei teinudki, vaid just, et vedada oma sõpru ja ka muid reisijaid ikka ilma piletiteta. Õhtul öösärk selga panna ja sluzebkasse magama heita ja äärmiselt pahased olid, kui revidendid neid üles äratasid.
Kord oli nii, et neid reisijaid, kes olid restoran vagunis, meie ei kontrollinud, sest piletid pidid olema juba vagunisaatja käes. Ja mida siis üks vagunisaatja tegi oma tuttavaga, kelle ta tahtis ilma rahata Moskvasse viia. Selle asemele, et saata „semu" restorani istuma, peitis ta tema oma teenistussluszebkasse paki riiulile ära. Aga see pakiriiul oli just akna vastas, ja kui revident vaatas aknasse, siis sealt peegeldus ilusti vastu nägu, mis jälgis kuidas revident pileteid kontrollis. Polnud muud, kui kutsusime vagunisaatja kupeesse. Andsime talle kätte seletuskirja blanketi täitmiseks, miks ta pakuriiulis on reisija, kui vagunis on vabu istekohti. Malevlastel oli aga tugev kord, kes reisilt aktiga tagasi tuli, see pidi ka malevast lahkuma. Muidugi oli silmade vesistamist, andekspalumist, et see on tema kallim, kellega taheti koos Moskvasse minna. Kuid mitte midagi ei aidanud, tüdruk sai akti. Tema kallim pidi ostma pileti koos trahvirahaga. Muidugi saime kuulda, et oleme südametud ja kurjad. Ütlesin siis, et kuidas siis üliõpilased, kui nad oma ülikooli lõpetanud ja tööle lähevad, mis spetsialiste neist saab, kui juba praegu püüavad riiki petta. Minnes lausus talle teine revident, et sai akti vaid oma lolluse pärast, et polnud osanud oma kavaleri restoranvagunisse saata klaasi limonaadi jooma, sest siis oleks jäänud nii pileti kui ka trahviraha alles.
Kohalikus rongis Tallinn-Haapsalu-Tallinn. Olid just Haapsalus „Valge Daami Päevad". Palju noori oli jäänud hommikuse rongi väljumist ootama, et sellega siis Tallinnasse tagasi sõita. Kuna aga neil muud ööbimiskohta polnud, siis tulid nad diiselrongi vagunitesse magama. Hommikul, kui jaama piletikassa lahti tehti, siis saatsime neid pileteid ostma. Aga selgus, et paljudel polnud pidutsemisega isegi mitte piletraha (mida pidi olema 1 rubla ja 10 kopikat) järele jäänud. Siis otsustasime, et rongitäit seltskonda mitte lasta piletita sõita, vaid kui nad on viie peale piletitaha kokku saanud, siis saavad nad sõita, muidu peavad nad rongist maha jääma ja vaatama kuidas nad siis jala Tallinnasse saavad sest ka järgmise rongiga sõidavad revidendid. Kohe moodustati viisikud ja mindi jaama pileteid ostma. Kui rong liikuma hakkas, siis oldi ilusasti viiekesi koos, ja esitati pilet. Äkki hüppas üks vindine viieliste hulgast ja jäi minu ette mulle alt üles vaadates mökitates ja õlgu võdistates seisma. Ma ei pööranud talle mingit tähelpanu, vaid küsisin, et kas tal hakkas „üle ajama". Vastuseks sain, et tal pidi hoopis puudu olema. Rahulikult küsisin siis, et miks ta seda siis teistele näitab kui tal puudu on ja tegin vastava liigutuse pea poole. Selle peale said ümber olijad naerda, et mis sa lähed endast targemat lollitama. Ja see vaene lollitaja istus kuni Keilani vaikselt pingil, nagu teda poleks üldse olemaski.
Elektri rongis püüti meid ehmatada. Siis olid väga moes rotti lemmikloomana pidada. Tegelikult ma kartsin nii hiiri kui ka rotte, kui nad surnud olid, sest siis vedelesid nad maas ja ei jooksnud minu eest ära. Aga seekord ulatati mulle pilet käega, mille varukast pistis pea välja rott, kes kohe ronis oma peremehe õlale, pikk, paljas saba järel vonklemas. Alul nõksatas midagi minu alateadvuses, kuid suutsin kohe rahulikuks jääda. Ja küsisin, et mis selle lemmiku nimi on. Siis küsiti, et kas ikka rotti tohib nii moodi rongis lasta sõita, ja kas tal piletit vaja pole. Vastasin, et harilikult surevad need isendid enne ära, kuni saavad nii vanaks, et neile lapsepilet tuleks osta.
Kord saadeti mind ja Allat Haapsalu hommikust rongi kontrollima. Enne Palivere jaama juhtus meile ette purjus, vagunis suitsetav piletita mees. Piletiraha tal ei pidavat olema ja üldse, mida me rongis õiendame ja muu sõnavara mis sinna juurde kuulub kaikus üle vaguni. Ütlesime, et rongis korda rikkuv isik peab järgmises jaamas maha minema. Kuna meil oli Allaga joodikute rongist maha tõstmisega kogemus olemas, siis toimetasime kahekesi selle räuskava ühiku vagunist jaama perroonile kaineks saama. Kui rong edasi sõitis ja me vagunisse tagasi läksime, ohkas üks vanem naine, et küll on teil ikka raske, mitte ükski mees vagunis teile appi ei tulnud. Ma lasin siis oma pilgu vagunis ringi käia ja küsisin, et kas ta näeb siin vagunis mõnda meest, mina küll ei näinud. Ja tõesti, kõik vagunis olevad mehed vaatasid kramplikult vaguni aknast välja.
Kord tuli vagunisse purjus noormees. Tuntud ja teatud tegelane. Kuid käitus nagu harilik pätt. Ega midagi, kutsusime jaamamiilitsa ja mees viidi platele puhkama. Kord jälle rongi kontrollides tundsin, et mul on kuidagi ebameeldiv olla, tõstsin pilgu ja minu pilk kohtus mehega, kelle olime kuaega tagasi miilitsaga platele saatnud. Ma ei teinud sellest pilgust väljagi, vaid tegin oma tööd edasi. Edaspidi oli see mees rongis alati viisakas ja kaine.
Oli ka selline juhtum. Revident istus reisija kõrvale, et talle trahvikviitungit kirjutada. See valmis, tõusis ta pingilt ja haaras kaasa pingilt kilekoti, pidades seda enda omaks. Kuid reisja pistis karjuma, et kas trahvist oli vähe, et ka tema vara varastatakse kah ära. Mis teha, revident vabandas, et oli unustanud, et oli oma kilekoti hoopis jaama maha jätnud, et see rongis tööd ei segaks.
Veel üks juhtum. Kord oli nii, et trahvikvitungile tuli trahvitu perekonna nimi kirjutada, et kui vaja siis saaks passi alusel raha tagasi anda ja kviitung passi alusel anuleerida. Oli nii, et mees otsis oma piletit seda leidmata, tegime talle ettepaneku trahvi maksta, ja kui ta oma pileti üles leiab siis saab ta selle trahvi raha tagasi. Kui leiab peale selle, kui oleme rongist lahkunud, siis saab ta raha tagasi rauteevalitsusest passi ja kviitungi esitamisel. Küsisin reisija nime, mida kviitungile kirjutada, ja ta vastas mulle: „Mine p....e". Kirjutasin nagu oli öeldud. Ja siis tuligi mees leitud pileti passiga ja trahvi kviitungiga. Võrdlesin passil olevat nime kviitungil olevaga ja ütlesin, et passis on millegipärast hoopis teine nimi, mille mulle ütlesite. Mees punastas ja sai aru millise apsaka ta oli teinud, lõi omale peopesaga vastu laupa. Jah, juhtus ka selliseid asju. Aga kes on süüdi? Oli ka legende, milles räägiti, kuidas reisijad olid nii mõnegi revidendi rongist välja visanud. Kuid see on vaid ülbikute vilets ärplemine, sest kunagi pole seda tehtud, vähemalt siin Eestis mitte.
Meie vanim tegev revident oli meie MAMMA KARLSON. Ta töötas meil peaaegu kuni 70. eluaastaseni. Ta oli meil tõeline vanavara. Temaga oli nii hea ja kindel tööl olla, sest need otsused, mis ta töö käigus vastu võttis olid alati õiglased. Olime ka kogu kollektiiviga teda tema viimsele teekonnale saatmas.
Ain Saluste töötas Tapa Veduridepoos kraanajuhi ja lukksepana 1952 - 2000 aastail. Tema meenutused ühest Tapal asunud kauplusest:
Teatavasti oli nõukogude ajal mitmeid erikauplusi. Olid kauplused välisturistidele, partei ja valitsuse kõrgetele ametnikele jne. Üks kauplus, kus eristati ostjaid oli ka Tapal Kalmistu tänaval otse raudtee ääres. Kauplus kujutas endast kunagist kolmanda klassi reisijate vagunit, millele oli ette ehitatud katusealune. Kauplus oli määratud teenendama veduridepoo töölisi. Eriteeninduse osaliseks said vedurimeeskonnad, depookorraldajad ja kraanameeskonnad. Öösiti oli kaupluse filiaal avatud veduridepoo ruumides, kus teenendati ainult veduridepoo töölisi. Eriteenendus seisnes defitsiitsete toidukaupade müümises. Nimekirjade alused anti iga kuu 5kg I sordi nisujahu, 5kg kõrgema sordi jahu ja 10kg rukkijahu. Suhkrut anti 200g tööle minnes marsruutlehe ettenäitamisel, millele tehti märge, kuid hiljem märkest loobuti. Veel anti iga kord enne sõitu 200g suitsuvorsti, põhiliselt „Krakovi" vorsti hinnaga 1 rbl ümber. Palju oli mõeldud sellele, et vedurimeeste tööaeg oli väga pikk. Tapalt Narva ja tagasi võis kesta 24 tundi (puhkusega Narvas). Müüaga kokkuleppel võis suhkru ja vorsti ka hiljem kätte saada. Kauplus teenendas ka linnakodanikke nende kaupadega, millised olid saadaval igas linna poes. Põhiline kaup oli leib, sai, piim, kalakonservid, limonaad, õlu, viin. Viina müüdi ka 50g kaupa vastavalt ostja soovile. Öösel filiaalis viina ja õlut ei müüdud. Vahest harva müüdi suhkrut ka kõikidele inimestele. Rahvast oli siis alati murdu. Torkas silma kaval ostja, kes oli omale hästi õlise vatijope selga pannud. Rahva hulgas trügides ja töölisena välja paistes sai nii ikka oma portsu kätte. Selline kord kehtis umbes 1958-aastani.

# data[].attributes.attachment_link.description
Leidub veel eakaid inimesi, kes mäletavad Tapa raudtee algaastaid. 1865 - 1866. aastal hakati põlisesse kuusemetsa rajama raudteesihte. Algul märgiti jaama asukohana Valgma välja. Alles teisel ja kolmandal sihiajamisel valiti praegune jaama asukoht. Raudtee ehitamine toimus nii Tallinna kui ka Peterburi poolt üheaegselt. Esimene Tapale sõitev rong koosnes "paravossist" ja kahest vagunist.

# data[].attributes.location_name
Kunda Lammasmägi, Aasa, Linnuse, Lääne-Viru maakond

# data[].attributes.body
Kundast 4 kilomeetri kaugusel Kohala pool leidub Eesti üks vanimaid inimasulapaiku. Selle koha nimeks on Lammasmägi. Asulakoht leiti 1886. aastal ning sealsete leidude järgi on kindlaks tehtud, et seal elati 8700- 4950.a eKr. Elanikeks olid siis peamiselt kiviaja kütid ja kalurid. Hiljemalt on leitud ka mujalt sarnase ehituse ja vormiga tööriistu ja on hakatud kutsuma Kunda kultuuriks - mesoliitikumi kultuuri kõige rikkalikum asukoht. Praeguseks on arheoloogide poolt sealt saarelt leitud kuskil 3800 eset. Lisaks kiviesemetele on eriline ka see koht sellepärast, sest sealt on luust ja sarvest tööriistu leitud. Kuna järv, milles saar asus on ära kuivanud, siis järgi on jäänud vaid väike roheline küngas, mis kannabki nime Lammasmägi.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kundast 4 km Kohala suunas asuv Lammasmägi on üks vanimaid inimasulapaiku Eestis. Asulakoht leiti 1886. Leidudest järeldus, et keskmise kiviaja küttide ja kalastajate asulas elati 8700-4950 eKr. Kui hiljem...

# data[].attributes.body
Agusalu soostikusse on haaratud siinsed kõrgete kitsaste kriivade vahele jäävad väikesed sood ja neid ümbritsevad metsad. Just siin on vanade männijändrikega ja kuni 18 m kõrged kriivad kõige esinduslikumad. Neilt avaneb meeldejääv vaade lagedale soole ja järgmisele liivaseljandikule. Agusalu on kotkaste, metsise, rabapüü, kakkude ja loorkullide eluala. Metsad on elupaigaks lendoravale, pruunkarule, hundile ja põdrale.

Need luiteväljad tekkisid viimase jääaja lõpus, kui liustikest maha jäänud setteist vormis tuul umbes 200 kirde-edelasuunalist kitsast liivaseljandikku. Kriivadel kasvavad nõmme- ja palumännikud ning ümbritsevad sookooslused moodustavad viirulise maastikumustri.

Meile on see oluline kuna seal on imelised vaated ja matkarada.

loodus-20

alutaguse-matkaklubi-jalgsimatk-kriivadele-agusalu-soostikus

# data[].attributes.body
Kadrina on alevik Lääne-Viru maakonnas, Kadrina valla keskus. Alevik paikneb maakonna lääneosas, 15 km kaugusel Rakvere ja Tapa linnadest ning 85 km kaugusel Tallinnast.Kadrina alevik on saanud nime püha Aleksandria Katariina ja 15.sajandist pärineva temanimelise Kadrina kiriku järgi, kus tegutseb Kadrina Katariina kogudus.Alevikku läbib Loobu jõgi, millele on moodustatud Kadrina paisjärv. Aleviku põhjapiiril kulgeb Pärnu-Rakvere-Sõmeru maantee ja selle lõunaosa läbib Tallinna-Narva raudtee.1920. aastast tegutseb asulas kool, 1912. aastal alustas tööd Kadrina valla raamatukogu eelkäija ja 1930. aastal valmis Kadrina rahvamaja hoone. Alevikus töötab 2020. aasta seisuga Kadrina Tervisekeskus. Kadrinas tegutsevad ka spordikeskus, lasteaed ja kunstidekool.

Minu jaoks on Kadrina seetõttu oluline, et minu Vanavanaema elas seal ja ka minu ema kasvas Kadrinas üles.

# data[].attributes.body
Valaste juga asub Ida-Viru maakonnas Toila vallas (varem Kohtla vallas) Valaste külas. Umbes 30 meetri kõrgune juga on nii Eesti kui Baltimaade kõrgeim.

Juga ei ole looduslik, vaid saab vee Kaasikvälja kuivenduskraavist ehk Valaste ojast, mida kohalikud kutsuvad Suurkraaviks, kuna oja sängi on liigvee ärajuhtimiseks korduvalt laiendatud. Kuivenduskraav on suudmes kuni 5 m sügavune.

Lisaks kõrgelt langevale veele on koht tähelepanuväärne ka näha olevate geoloogiliste kihistuste poolest. Vaateplatvormi rajamise eesmärk oligi eksponeerida seda kaitsealust loodusobjekti ja võimaldada parem juurdepääs huvilistele.

Vaatemängulisem on juga kevaditi ja suurvee ajal. Eriti maalilised vaated avanevad Valastes talvel, kui puhuvad merelt põhjatuuled, mis tekitavad koos veepritsmetega pankrannikul asuvatele puudele jääskulptuure. Klindimetsas kulgeb 1,3 km pikkune matkarada.

Meile on see oluline koht kuna seal on imeline loodus ja vaade talviti  on lummav.

https://www.puhkaeestis.ee/et/valaste-juga-eesti-korgeim
https://et.wikipedia.org/wiki/Valaste_juga

# data[].attributes.body
1920. aastal andis Eesti mäeamet Saksa kapitalil põhinevale AS Põhja paberi- ja puupapivabrikule loa alustada “luuretöid” Sonda ja Püssi raudteejaama vahelisel maa-alal. 1922. aastal andis vabrik kõik õigused ja kohustused üle aktsiaseltsile Eesti Kiviõli, mis rajas Erra-Sala küla maadele põlevkivikarjääri, kus alustas põlevkivi avakaevandamisega. Viimane andis suure tõuke ümberkaudse piirkonna arengule ning asulate kasvule. 1924. alustas firma praktilisi töid põlevkivi termilise töötlemisega. 1927. aastal ehitati esimene katseline tunnelahi võimsusega 75 tonni põlevkivi ööpäevas. 1928. aastal hakati tööstuse läheduses jõudsalt kasvanud asulat nimetama Kiviõliks. 1929. aastal oli ettevõttel töös juba kaks tööstuslikku tunnelahju summaarse võimsusega 500 t/ööp.

See koht on mulle oluline, kuna mul elavad seal kandis lähedased, kelle juures olen suvel veetnud palju aega.

# data[].attributes.body
Kohala mõis oli rüütlimõis Rakvere kihelkonnas Virumaal.

Mõisast on esimesed teated 1489. aastast ja tollal olid mõisa omanikud Wrangellid.

1838. aasta algul avastati Kohala mõisa maadel Vanamõisa külas kaevu kaevamisel „põlevat kivimit“. Peterburi Teaduste Akadeemia mäeinsenerid analüüsisid laboris põlevkivi ja leidsid, et kuumutades annab see protsentuaalselt rohkem põletusgaasi kui kivisüsi. Põlevkivi tundus sobivat ka kütteaineks ning õli saamiseks.

Mõisa viimane (enne 1919. aasta võõrandamist) omanik oli Sergei von Wrangell.

Nüüdseks on Kohala mõis tehtud ürituste pidamiseks ja hotelliks. Sellega seoses on see meile ka tähtis kuna meile olulised inimesed on seal näiteks oma sünnipäeva pidanud. Seal on ka hobused, kellega saab ratsutada.

http://www.kohalamois.ee/
https://et.wikipedia.org/wiki/Kohala_m%C3%B5is

# data[].attributes.body
Võsu alevik asub Eesti põhjarannikul, Käsmu Lahe lõunakaldal. Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas paiknev alevik jääb Tallinnast 75 km kaugusele. Võsu piirkonda kuuluvad külad: Lobi, Lahe, Koolimäe, Koljaku, Korjuse ja Eru. Asulana on Võsu olnud ajalooliselt tugevalt seotud mererannaga. Alates 19. sajandi teisest poolest on kogunud tuntust Võsu kaunid merevaated, liivased kaldad ja männimetsad.Suvituskohana oli Võsu tuntud ka Peterburi ja Moskva prominentide hulgas.Võsu valisid endale suvekoduks teiste tuntud inimeste seas näiteks Georg Ots, Kaljo Kiisk, Mikk Mikiver, Juhan Viiding. Võsu rannas asub Georg Otsa ja Mikk Mikiveri mälestuseks pink. Praegugi on ligi 3 km pikkune Võsu mererand eelkõige tuntud selgeveelise merevee, liivase merepõhja ja valge liivaga suplusranna poolest. 2002. aastal andis rahvusvaheline komisjon Võsu rannale kvaliteetset looduskeskkonda tähistava sinilipu.

Tuntumad iga-aastased kultuuriüritused on Võsu muusikapäevad, Võsu Rannafestival ja Võsu Glämm.

Ta on minu jaoks oluline koht sellepärast, et olen kasvanud Võsul oma esimesed eluaastad.

# data[].attributes.location_name
Rakvere Teater, Fr. R. Kreutzwaldi, Rakvere, Lääne-Viru maakond

# data[].attributes.body
28. septembril 1882. aastal etendati esimest korda Rakveres eestikeelset näitemängu. Nimelt mängis Viru Eesti Selts “Kalevipoeg” Juhan Kunderi “Mulgi mõistus ja tartlaste tarkus”. Seda sündmust võib pidada järjepideva eestikeelse teatri alguseks Rakveres.

1927. aastal võttis Rakvere Rahvamaja ja Hariduse Selts Jakob Liiva eestvedamisel plaani ehitada teatrimaja. Teatrihoone projekteeriti Rakvere mõise kõrvale ning 1929. aasta 28. juulil pani Jakob Liiv paika teatrimaja nurgakivi.

1950ndate lõpus oli teatri peanäitejuhiks Kulno Süvalep, kelle lavastused pälvisid üleriigilise tunnustuse, mille tagajärjena suurenes rakverlaste usk oma teatrisse.

# data[].attributes.attachment_link.description
LÜHIKRONOLOOGIA 1859 28. veebruar. Alatskivi vallas sündis tulevane kultuuri- ja ühiskonnategelane Jakob Liiv. 1882 28. september. Rakveres mängiti esimest korda eestikeelset näitemängu. Viru Eesti Selts “Kalevipoeg” mängis Pikk tänav 7 Juhan Kunderi “Mulgi mõistus ja tartlaste tarkus”. Selles…

# data[].attributes.location_name
Virma Pubi, Tallinna, Rakvere, Lääne-Viru maakond

# data[].attributes.body
Virma pubi on tänapäeva söögi- ja peokoht, mille ajalugu ulatub 18.sajandisse. Omanikeks olid erinevad meistrid, näiteks 1980. aastal kuulus see Herman Jakob Steinbecki pärijatele, ise olles vasesepp. Pärijate ajal ehitati tänaseni tuntud paekivi-puithoone, mille ääres voolas oja. See oja voolab ka täna tee all.

1939. aasta sügiseni oli maja kasutusel saunana linnarahvale, seda mainiti ka Postimehe ajalehes. Esimesel korrusel olid tihtipeale tegutsemas erinevad kauplused, näiteks  riidekauplus, Kooliõpilaste Seltsi raamatukauplus, ja ka oli laoks Rotermanni Tehastele. Teine korrus oli täis kortereid ja leidus hambaarsti laboratoorium. 1925. aastal kasutati mõningaid ruume ka kohaliku baptisti koguduse poolt. Peale teist maailmasõda jätkusid kaupluste ja töökodade töö seal.

Hetkel on seal paljudele tuntud vanim söögikoht Rakveres, säilitades maja esialgse kuju.

Valisime selle koha, sest huvitav on näha, kuidas praegu armastatud söögi- ja peokohal on põnev ajalugu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Virma avati juunikuus 1988. aastal, kuid maja ajalugu ulatub tagasi juba 18. sajandisse. Meistritest omanikud vahetusid mitmel korral ning 1890. aastail kuulus kinnistu vasesepp Herman Jakob Steinbecki pärijatele. Nende ajal ehitatigi praegune paekivi-puithoone, mille äärest jooksis oja. See voolab tee all tänase päevani.

Kuni 1938. aasta sügiseni tegutses selles majas linnarahva saun, mille avamine märgiti ära isegi ajalehes Postimees. Kogu Eesti aja vältel tegutsesid hoone esimesel korrusel kauplused, näiteks Friedrich Metzi riidekauplus, Kooliõpilaste Seltsi raamatukauplus ning ka Rotermanni Tehaste ladu. Teistelt korruselt võis leida nii kortereid kui ka hambaarsti laboratooriumi. Veel on teada, et vähemalt 1925. aastal oli osa ruume kohaliku baptisti koguduse kasutuses.

Pärast II maailmasõda tegutsesid majas peamiselt kauplused ja mitmesugused töökojad. Paekivist ja tellistest seinad ning puithooned on säilitatud oma esialgsel kujul tänapäevani. Praeguseks on Virma kõige kauem tegutsenud söögikoht Rakveres tähistades 2017. aastal oma 29-ndat sünnipäeva.

*Pildid on pärit Hansa Antiik antiigi- ja kunstiärist aadressil Pikk 7, Rakvere

# data[].attributes.attachment_link.description
Virma avati juunikuus 1988. aastal, kuid maja ajalugu ulatub tagasi juba 18. sajandisse. Meistritest omanikud vahetusid mitmel korral ning 1890. aastail kuulus kinnistu vasesepp Herman Jakob Steinbecki pärijatele. Nende ajal ehitatigi praegune paekivi-puithoone, mille äärest jooksis oja. See voolab tee all tänase päevani. Kuni 1938.

# data[].attributes.location_name
Porkuni Paemuuseum, Mäe, Porkuni, Lääne-Viru maakond

# data[].attributes.body
Paemuuseum asub Porkunis endise piiskopilinnuse säilinud väravatornis. Läbi torni viie korruse on võimalik saada ülevaade Eesti rahvuskivist – paekivist.
Ekspositsioon tutvustab paekivi tekkelugu, kivistisi, levikut ja kasutust. Seal on rikkalik kollektsioon paenäidiseid kogu Eestist. Torni tipus asub vaateplatvorm.
Torn renoveeriti aastal 1979 ja võeti kasutusele Porkuni kooli puhkeruumina. 1991. aastal koostati seal väljapanek kurtide õpetamise ajaloost Eestis. 4. juunil 1992 lisandus Marko Pomerantsi ettevõtmisel paenäitus.
Porkuni Paemuuseumi haldajaks on Tapa vald. Alates 2020. aastast kuulub see Tapa Valla Kultuurikeskuse koosseisu.

Meie jaoks on see oluline koht kuna meile väga meeldib see asukoht ja nende tegevused.

https://et.wikipedia.org/wiki/Paemuuseum

# data[].attributes.body
Neeruti mõis on Lääne-Virumaal asuv mõis, mis on tehtud juugendstiilis. Kuna mõis asub Neeruti maastikukaitseala lähedal, siis loodus on ümber väga ilus. Esmalt mainiti seda aastal 1406, mil see kuulus kahele vennale. Siis oli mõisa müüdud ja olid erinevad pärijad ning 20. sajandil oli mõis kasutuses kui külanõukogu, söökla, raamatukogu ja korterid. Viimastel aastatel on mõisa restaureeritud ühe pere poolt ja tehakse seda siiani. Nüüd toimuvad mõisa juures olevas pargis erinevad üritused ja kontserdid, mis toovad inimesi kokku nautima muusikat, ilusat hoonet ja ümbritsevat loodust. Väike koht, kuid toob kokku palju erinevaid inimesi.

https://www.moisablogi.ee/post/neeruti-mois

# data[].attributes.location_name
Viitna Kõrts, Viitna, Lääne-Viru maakond

# data[].attributes.body
Viitna kõrts

Viitna kõrts on üks Eesti vanemaid ning paremini säilinumaid kõrtse. Tallinna-Narva maantee ääres asuva hoone ehitamist alustati juba 1798. aastal. Kõrtsimaja on poolkelpkatusega hoone, millel on kaks talli. Algselt olid katusekatteks õled. 19. sajandi esimesel poolel lisati hoonele ka kalasabavoodriga talliväravad. Kõrtsis oli paekivi mantelkorstnaga köök ning õllekelder. Hoone taga asusid ka kõrtsmiku eluruum ning sakste käimla, mis talupoegadel aga puudus. 1978. aastal restaureeriti hoone. 1989. aastal oli Viitna kõrtsis põleng, kuid 1993. aastal taastati hoone jälle algse ligilähedase koopiana.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vali keel:

Tallinna-Narva maantee ääres Viitna-Võsu teeristil. Ehitati 1798-1802.

Pikk ristkülikulise põhiplaaniga, kõrge poolkelpkatusega hoone kahe talli ja neljale sambale ning kahele poolsambale toetuva ulualusega, seega tüübilt kõrtside arengu lõpptulemus.

Katusekatteks olid algselt õled, hiljem laastud. Ka väliskujundus oli algselt tunduvalt lihtsam: alles 19. sajandi esimesel poolel vooderdati palkseinad laudadega ja värviti. Sellest ajast pärineb ka akende kuueosaline jaotus, luugid, valgmikuga uksed, kalasabavoodriga talliväravad, sammastevaheline balustraad.

Kõrts oli kahe sissepääsuga: suurde kõrtsituppa (55 ruutmeetrit) pääses läbi parempoolse eeskoja, saksakambreisse (29 ja 20 ruutmeetrit) läbi vasakpoolse vahekoja. Parempoolse eeskoja taga oli massiivse paekivist mantelkorstnaga köök, selle taga sahver koos õllekeldriga. Hoone tagaküljel paiknesid kõrtsmiku eluruum ja letiruum luugiga kõrtsituppa. vasakpoolse vahekäigus oli sakste käimla, talupoegadel see puudus.

Restaureeriti 1978. a. (arhitekt T. Veisserik, sisekuj. A. Buldas). Põles 1989, taastati ligilähedase koopiana 1993. a. (arh. A. Kann, sisekuj. M. Rähni).

Hetkel asuvad hoones E eesti restoran ja bistroo.

Asukoht: Rakvere Vallimägi, Rakvere linn, Lääne-Virumaa, 44306

Asukoht: Palmse küla, Vihula vald, Lääne-Virumaa, 45435

Asukoht: Sagadi küla, Vihula vald, Lääne-Virumaa, 45402

Otsi Eesti kaardilt

Kaardiotsing võimaldab leida endale sobiva turismiobjekti ka pakutavate teenuste järgi.

Otsi turismiettevõtteid

Sulle huvipakkuva teenuse leidmiseks vali otsingufiltrist sobiv valdkond ja piirkond või kasuta märksõnaotsingut.

# data[].attributes.attachment_link.description
Vali keel: Tallinna-Narva maantee ääres Viitna-Võsu teeristil. Ehitati 1798-1802. Pikk ristkülikulise põhiplaaniga, kõrge poolkelpkatusega hoone kahe talli ja neljale sambale ning kahele poolsambale toetuva ulualusega, seega tüübilt kõrtside arengu lõpptulemus. Katusekatteks olid algselt õled, hiljem laastud. Ka väliskujundus oli algselt tunduvalt lihtsam: alles 19. sajandi esimesel poolel vooderdati palkseinad laudadega ja värviti.

# data[].attributes.body
Sagadi mõis on rüütlimõis Haljala vallas Lääne-Viru maakonnas. Mõisa ajalugu ulatub rohkem kui 500 aastat tagasi minevikku ning seetõttu oli seal ka palju erinevaid omanikke. 20. sajandil paiknes mõisa peahoones kool, ja aastast 1999 tegutseb seal Sagadi looduskool. Praegu kuulub mõis, metsamuuseum, hotell, restoran ja looduskool Riigimetsa Majandamise Keskusele.

Sagadi mõis on meie jaoks tähtis, kuna arvatavasti enamus õpilased erinevatest Lääne-Virumaa koolidest on selles mõisas või mõisa juures käinud ekskursioonil ja kuulnud selle ajalugu ning samuti nautinud ka loodust selle mõisa ümber.

https://et.wikipedia.org/wiki/Sagadi_m%C3%B5is

# data[].attributes.body
Palmse mõis on ära märgitud alates keskajast, kui selle maa-alad olid Tallinna Püha Mihkli nunnakloostrile kingitud Taani kuninga poolt. Mõis on olnud erinevate omanike ja perekondade käes, kuid kõige tuntum on Pahlenite suguvõsa, omades valdusi 242 aastat. Aastal 1919 võõrandati mõis selle aasta maareformiga.

Praegune härrastemaja rajamist alustati 1697. aastal Gustav Christian von der Pahleni poolt, kuid 1703. aastal vene väed rüüstasid selle Põhjasõjas. Peahoone taastati 1730. aastaks ning lisati ka viinaköök, iluaed, viljaait ja hobusetall. Seni olnud puithooned asendati kiviga Hans von der Pahleni valitsemise ajal. Hoone praegune ilme on ehitatud 1782–1785 vahemikus ning sai endale juurde ka mitu kõrvalhoonet 19. sajandiks. Palmse mõis on üks mõisaansamblitest, mis on põhjalikult restaureeritud.

Hetkel on mõisates toimumas erinevad kontserdid, üritused ja pulmad. Meie valisime selle, kuna oleme ajaloo tunnis läbinud seda teemat ning pakkus huvi. Samuti on tegu väga ilusa mõisaga, mida mitmed meist külastanud on.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Palmse mõis ( saksa keeles Palms) oli rüütlimõis Kadrina kihelkonnas Virumaal, tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne-Viru maakonda Haljala valla territooriumile.

Palmse mõisa on mainitud juba keskajal, mil Taani kuningas Valdemar II kinkis maa-alad tsistertslaste Tallinna Püha Mihkli nunnakloostri valdusse. 1510. aastal vahetas klooster mõisa Bertram Jungega Nabala mõisa vastu. Uus omanik teenis selle tehinguga 7000 vana Riia marka vaheltkasu. Alates 1522. aastast läks Palmse mõis perekond Metztackenite omandisse, kui Bertram Junge selle oma väimehele, Dietrich Metztackenile, müüs. Viimase nimest on tuletatud ka kunagine nimevariant - Metsataguse. Seejärel omandas mõisa tema poeg Marcus Metztacken. Marcus Metstackenist (Metstake) on teada, et ta teenis Liivi sõja ajal kuni 1572. aastani hertsog Magnust, kuid läks siis üle Rootsi kuninga teenistusse ning sai 1576. aastal surma Vigala linnuses püssirohukeldri plahvatusel. Temalt päris mõisa tema poeg Arend Metztacken, kes 1607. aastal mõisa saabudes ei leidnud eest ühtegi tervet hoonet. Arend alustas mõisa taastamist pärast Altmargi rahu sõlmimist 1629. aastal. Samal aastal valiti ta Eestimaa rüütelkonna peameheks ning aastail 1631- 1649 oli ta maanõunik. Ta oli ka Rootsi kuninga Gustav Adolfi ja kuninganna Kristiina soosik. Arend Metztacken korraldas ülemaalist postiteenuse sisseseadmist ja sõjas laastatud kirikute taastamist. Lühikest aega oli mõis eelmise mõisniku vennapoja Reinhold Metztackeni valduses, kuid tema suri 1657. aastal katku. Arend Dietrich Metztacken ( 1646- 1676) päris mõisa alaealisena. Ta veetis suurema osa ajast mõisast eemal, rännates Euroopas. Aastail 1662- 1668 reisis Arend Dietrich Rootsis, Saksamaal, Hollandis, Inglismaal, Prantsusmaal ja Itaalias. Pärast tagasipöördumist kihlus ta Gerdraut Elisabeth Wrangeliga, kuid lahkus enne pulmi Eestimaalt ning viibis aastail 1671- 1675 Hollandis, kus osales Kolmandas Inglise-Hollandi sõjas ( 1672- 1674) ja sellega haakunud Prantsuse-Hollandi sõjas ( 1672- 1678). Ta osales paljudes lahingutes ning näitas end neis heast küljest nii Gröningeni piiramisel kui ka Coevordeni kaitsmisel. Skåne sõja ( 1675- 1679) puhkemisel kutsuti ta Rootsi tagasi ning sai seal armeesse astudes jalaväe ooberstleitnandi auastme. Võitluses taanlastega Landskrona piiramisel sai ta 30. juulil 1676 surma täpsusküti lasust pähe ning maeti 19. veebruaril 1677 Tallinna. Temaga lõppes Metztackenite meesliin.

Mõisa valdasid järgemööda:

20. märtsil 1677 läks Palmse mõis Arendi õele Margareta Dorotheale, kes oli abielus Gustav Christian von der Pahleniga Hulja mõisast ning Palmse kõige oma maavaldustega läks 242 aastaks Pahlenite omandiks. Margaretha surma järel siirdus mõis Pahlenite aadlisuguvõsa kätte, kelle juhtimisel rajati peagi mõisa ka uhke peahoone.

Järgmiseks omanikuks oli Gustav Christiani poeg Arend Diedrich von der Pahlen (1675-1710), kes suri Põhjasõja ajal katku. Samuti rüüstasid 1703. aastal mõisa Vene väed, kuid mõisahoone taastati peagi. Mõisaomanikuks sai Arend Diedrich von der Pahlen (1706-1753), kes rajas mõisasse raamatukogu. Pärast Arendit sai mõisa omanikuks Eestimaa maanõunik ja salanõunik Hans von der Pahlen (1740-1817), kelle ajal Võsule rajati tema ajal Võsu mõis; siis maanõunik, Eesti-, Liivi- ja Kuramaa kindralkuberner ning Riia sõjakuberner Carl Magnus von der Pahlen; Alexander von der Pahlen (1819-1895) Tallinna-Peterburi raudtee ehitamise initsiaator ja esimene direktor; Alexis von der Pahlen (1850-1925); Gustav Christian von der Pahlen (1883-1914), kes hukkus Esimeses maailmasõjas. Palmse mõis jäi tema lesele ja kahele alaealisele pojale, kes emigreerusid Saksamaale.

1919. aastal 1919. aasta maareformiga mõis võõrandati.

Mõisakompleks

Praeguse härrastemaja rajamist alustas Gustav Christian von der Pahlen 1697. aastal Jakob Staël von Holsteini jooniste järgi. Sümmeetrilise põhiplaaniga kahekorruseline kivihoone sarnanes oma palladionistliku üldlahendusega väga nii Maardu kui ka Aa mõisa härrastemajaga.

1703. aastal rüüstasid Põhjasõjas mõisasüdame Vene väed.

Pärast sõda asus mõisat taastama Arend Diedrich von der Pahlen, kes oli välismaal veedetud aastail õppinud ka arhitektuuri. Peahoone taastati 1730. aastaks. 1731. aastaks ehitati Ilumäe kabel, 1734 valmis viljaait, 1736 viinaköök, 1737 hobusetall, 1738 hakati rajama iluaeda, 1743 Oruveski jne.

Hans von der Pahleni valitsemisajal asendati senine puithoonestus kivihoonetega.

1782- 1785 ehitati peahoone arhitekt Johann Caspar Mohri jooniste järgi ümber, millega sai hoone oma praeguse ilme. 19. sajand sajandi keskpaigaks valmis veel mitu kõrvalhoonet ja oma praeguse ulatuse sai ka park ( Palmse park). 1870. aastatel valmis Palmse mõisa palmimaja. Sajandi lõpukümneil lisandus mõisaansamblisse vaid üksikuid ehitisi (uus viinavabrik, kasvuhooned) ning viimasena valmis 1914. aastal härjatall.

27. aprillil 1934 lubas Vabariigi Valitsus Põllutööministeeriumil Palmse mõisa härrastemaja Kaitseliidule tasuta kasutamiseks üle anda.

Palmse on üks kõige põhjalikumalt restaureeritud mõisaansambleid Eestis. Ennistustööd algasid 1972, kui mõisakompleks siirdus Lahemaa rahvuspargi omandusse.

Härrastemaja arhitektuur

Selliseks, nagu praegu, on härrastemaja kujunenud läbi mitme etapi. Hoone ehitamist alustati 1697. aastal. Seejärel on ta põlenud müüridelt taas üles kohendatud 1720. aastate lõpuks ning viimaks 1782.- 1785. aastal ümber kujundada lastud. Arhitektiks oli Johann Caspar Mohr. Eesti Ajaloomuuseumis on säilinud kolm Mohri joonist: härrastemaja II korruse plaan ja kavandid majaesise paraadtrepi ning esiväljakut ümbritseva piirdeaia ehituseks. Trepi joonisel on näha ka osa fassaadi koos mõne detailiga, mis praegusel hoonel puuduvad: nii olnuks selle järgi peauks raamistatud kahe joonia pilastri ning voluutfrontooniga ja kahe akna juures kasutatud rokokoo- ornamenti.

Kahekorruselist kõrge soklikorrusega kivihoonet katab kõrge sadulkatus. Peafassaadi lahendus on omapärane, elava ja vormiküllase liigendusega, seejuures sümmeetriline ja maaliliselt terviklik. Kõik peafassaadi kujunduslikud elemendid on omavahel tasakaalustatud, mistõttu hoone arhitektuur mõjub kompaktsena. Tugevasti eenduvaid külgrisaliite markeerivad lihtsad kolmnurkviilud. Nende ainsaks dekooriks on viile ääristav profileeritud karniis ja viiluvälja kaunistav ovaalne aken. Fassaadi seinapindu liigendavad pilastrid toetuvad kõrgetele rusteeritud pjedestaalidele, mis rõhutavad hoone vertikaalsust. Tasakaalustavaks horisontaalseks elemendiks on karniisid ja lai ehisvöö, mis profileeritud lindina kulgeb üle kõikide fassaadide. Hoone peaportaal on kujundatud murtud voluutviilu ja pilastritega. Teda kroonib ülal rikkalikes barokkvormides dekoreeritud kõrge katusaken, mis rõhutab fassaadi kompositsioonis hoone kesktelge. Külgrisaliitidega piiratud terrass peafassaadi ees avaneb baroksetes vormides välistrepile, mida algselt kaunistasid monumentaalsed lõvifiguurid.

Vastandina peafassaadile on hoone pargipoolne fassaad lahendatud tugevasti eenduva keskrisaliidina. Sellega on markeeritud hoone tähtsaim ruum- saal. Keskrisaliiti katab kõrge kolmnurkviil ovaalse viiluaknaga. Risaliidi ees laiub terrassina kujundatud paraadtrepp, mis kaarjalt laskub pargi suunas.

Hoone põhiplaaniga kujundatud sümmeetriline ruumidejaotus on fassaadidel selgesti loetav. Eluruumid on rõhutatult eraldatud soklikorrusel asuvatest majapidamisruumidest. Esindusruumid - vestibüül ja saal- asuvad hoone keskteljel, nende külgedel on ridastikku eluruumid. Hoone teisel korrusel, mis on peakorrusest madalam, kordub samasugune ruumijaotus.

Ajastu visiitkaardina võtab sisenejat vastu avar vestibüül, mis oma kujunduse sai 1785. aastal. Aastaarvu leiame korrustevahelise trepi käsipuu ornamentaalsetelt, akantusmotiiviga väljalõigetelt. Trepiga kunstilises tasakaalus on soklikorrusele viiv stiilne siseuks, mille ülaäärt kaunistab barokne dekoor. Soklikorruse kõrged ruumid on rist ja silindervõlvidega. 18. sajandil paiknesid siin mantelkorstenköök ja teised majapidamisruumid.

Eluruumide sisekujunduses ja sisustuses valitseb ajastu kunstistiil - peegelvõlvidega valged stukklaed, dekoratiivsed puitpaneelid, profileeritud piirlaudadega ääristatud kõrged tahveldatud tiibuksed, algselt lõuendiga või hinnalise tapeediga kaetud seinad, parkettpõrandad.

Interjööris väärivad erilist tähelepanu ümberehitamise ajast 18. sajandist pärinevad monumentaalsed kahhelahjud II korrusel. Kolm neist on üsna lihtsad, keskosas õnnejumalannat Tychet kujutav reljeef ning poolsambad nurkadel, neljas aga on tõeline meistriteos. Üldvormilt rokokoolikult nõtke, on nõtke ka selle roosiõitest ja -lehtedest koosnev dekoor. Need barokk- ja rokokoostiilis dekooriga kahhelahjud on oma ajastu elamuskultuuri ilmekaks näiteks ja neil on suur kunstiline väärtus.

Enamik alumise korruse ahje pärineb pärast 1818. aastat tehtud ümberehitusest ning ahjude kahhelplaadid on arvatavasti Raadil tegutsenud Luninite kahlimanufaktuuris valmistatud.

Välislingid

# data[].attributes.attachment_link.description
Palmse mõis ( saksa keeles Palms) oli rüütlimõis Kadrina kihelkonnas Virumaal, tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne-Viru maakonda Haljala valla territooriumile. Palmse mõisa on mainitud juba keskajal, mil Taani kuningas Valdemar II kinkis maa-alad tsistertslaste Tallinna Püha Mihkli nunnakloostri valdusse. 1510. aastal vahetas klooster mõisa Bertram Jungega Nabala mõisa vastu.

# data[].attributes.location_name
Käsmu Meremuuseum, Merekooli, Käsmu küla, Lääne-Viru maakond

# data[].attributes.body
Käsmu meremuuseum on 1993. aastal asutatud. See asub ajaloolises piirivalve jaamas, mis pärineb Vene impeeriumi ajast. Muuseum hõlmab kõike merega seostuvat: purjetamist, kalapüüki, salakaubavedu, merega seonduvat fotograafiat ja kunsti. Peamine eesmärk on tutvustada külastajatele Käsmu kapteniküla ajalugu ja kajastada viikingiaega.

Muuseumimaja paikneb rannal, kus on merehorisonti rohkem kui 180 kraadi ning ümbruses asub ka üks kahest Eestis säilinud puust tuletornist. Iga aasta külastavad muuseumit umbes 40 000 inimest. Samuti asuvad muuseumi ümbruses nõukogudeaegne tsemendist hirve kuju ja 15 meetri kõrgune piirivalvetorn.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
SA Käsmu Meremuuseumi tegevuste toetuseks on avatud vabatahtliku annetuse konto EE732200221057091579

Käsmu Meremuuseum asub 1993. aastast tsaariaegses piirivalvekordoni hoones ja tutvustab legendaarse kapteniküla ajalugu. Eksponaadid kajastavad kõiki merega seotud valdkondi - meresõitu, kalapüüki, salakaubavedu, aga ka merd kui looduse osa ning foto- ja kujutava kunsti objekti. Lastele korraldatakse muuseumipäevi põhiliselt kahel teemal: kapteniküla ja viikingiaeg. Saab külastada ka Käsmu Tuletorni.

Käsmu muuseum on eramuuseum, mis koosneb Aarne Vaigu kogust. Muuseumi külastab tavaliselt aastas üle 400 ekskursiooni, ehk umbes 40000 külastajat.

Gruppidel palume broneerida külastuseks aeg muuseum@kasmu.ee lisainfo Aarne Vaigu mobiiltelefonil 5297135.

Hinnad: täispilet 5€, lapsepilet 3€, lasteprogrammi pilet 15€/3h, giiditeenus 30€ grupi kohta (EE, FIN, ENG, RU). Muuseumi õueala külastus turismi fimadele 30 min 30€. Laevasõidud viikingilaevaga "Aimar" (11 inimest, kellest 8 peavad aerutama) 100€/h. Turismiettevõtetel palume end eelnevalt registreerida ka muuseumi õueala külastuseks. Tualettide kasutamise kohta saab täpse info muuseumist. Hinnad sisaldavad käibemaksu.

Hetkel päevakorras

Sel aastal Haljala vald NOOR KALUR lastelaagrit ei toeta, sest omavalitsus ei soovi toetada teistest haldusüksustest tulevaid õpilasi. Palun oma laagris osalemise soov kirja, lingil asub ankeet, kindlasti märgi sulle sobiv aeg.

Lasteprogrammid

Meremeeste Jõulupuu meisterdamine

Pakume traditsioonilist jõuluprogrammi lastele "Meremeeste Jõulupuu meisterdamine".
Mereäärses muuseumimajas, keset laevamudeleid ja põnevat interjööri, meisterdame ise puidust meremeeste jõulupuu. Kogu klassi ühisel jõul saab tehtud eriline aegumatu jõulupuu, klassiruumis ei võta ta palju ruumi, annab aga jõulumeeleolu suurepäraselt edasi. Kuusepuu koosneb nii paljudest detailidest, et kõik saavad kaasa teha. Pakume soovikorral ka supieinet.

Palume eelnevalt registreerida tel: 5297135, Aarne Vaik; muuseum@kasmu.ee
Programmi hind on 15€ õpilase kohta.

Muuseumi, kalurite ja rannaäärsete eelanike kaebus suure jahisadama detailplaneeringu kehtestamise vastu võitis Halduskohtu 1. astmes ja Ringkonnakohtu 2. astmes.

Käsmu Meremuuseum tänab kümneid tuhandeid kaasamõtlejaid, muuseumisõpru, kes jagasid meie muret Käsmu küla tuumolemust muutva äriprojekti vastu. Käsmu Meremuuseum EI TOETA MAJAKAMÄE alla suure jahisadama rajamise plaani! Elurikkus, väärtuslikud vaated, muinsus- ja looduskaitselised maamärgid säiligu Majakamäel! Võsu sadama arendus Käsmu lahes tagab 127 alusele randumise. Kellele on antud see mõistab! Aamen!

Käsmu külast

# data[].attributes.attachment_link.description
SA Käsmu Meremuuseumi tegevuste toetuseks on avatud vabatahtliku annetuse konto EE732200221057091579 Käsmu Meremuuseum asub 1993. aastast tsaariaegses piirivalvekordoni hoones ja tutvustab legendaarse kapteniküla ajalugu. Eksponaadid kajastavad kõiki merega seotud valdkondi - meresõitu, kalapüüki, salakaubavedu, aga ka merd kui looduse osa ning foto- ja kujutava kunsti objekti.

# data[].attributes.location_name
Toolse ordulinnus, Toolse, Lääne-Viru maakond

# data[].attributes.body
Toolse ordulinnus on Eesti põhjapoolseim ja noorim keskaegne ordulinnus, mille ehitus ajaks loetakse 1471. aastat ja selle rajajaks ordumeister Johann Wolthus von Herset. Toolse ordulinnuse ehitamise põhjuseks peetakse sadama tekkimist 13.–14. sajandil.

Linnus rajati kaitseks mereröövlite eest ja see pidi vajadusel tõkestama üle Narva jõe tungivate venelaste edasipääsu Tallinna suunas. Toolse ordulinnust on ehitatud vähemalt viies järgus ja ehitustööd kestsid paarsada aastat.

Toolse linnuses tehti esimesed konserveerimistööd 1930. aastatel. Virumaa Muuseumid on Toolsel konserveerimistöid teinud 2006. aastast.

2004. aastast kuulub Toolse ordulinnus SA Virumaa Muuseumid koosseisu.

Meie jaoks on see oluline koht, kuna meil on seal palju mälestusi nii pere kui ka sõpradega ja see on suviti väga mõnus koht.

https://et.wikipedia.org/wiki/Toolse_ordulinnus

# data[].attributes.location_name
Rakvere Linnus, Vallimägi, Rakvere, Lääne-Viru maakond

# data[].attributes.body
Rakvere linnus on Lääne-Virumaal asuv ordulinnus, millest on leitud arheoloogilisi jälgesid viiendast sajandist. Seal toimusid mitmed sõdad ja  hiljem restauratsioonid, kuid tänapäeval säilisid linnuse varemed, mida tekitasid 17. sajandil Poola väed ja rootslased lastes õhku linnuse. Tänapäeval on linnus avatud kui muuseum ja meelelahutuskoht erinevate ürituste jaoks.

Meie jaoks on Rakvere linnus tähtis, kuna me oleme Rakveres elanud ja käinud linnuses juba lapsest saati. Lisaks oleme ise võtnud osa üritustest, nagu näiteks Maimürgel, mida korraldab Esteetika ja tantsukool. Oleme käinud esinemisi vaatamas või ise esinenud mitmeid kordi ja seetõttu on meil seal ka mälestusi.

https://et.wikipedia.org/wiki/Rakvere_ordulinnus