# data[].attributes.headline
Завдання групи.

# data[].attributes.subject
Завдання групи.

# data[].attributes.headline
Завдання групи.

# data[].attributes.subject
Завдання групи.

# data[].attributes.headline
Завдання групи.

# data[].attributes.subject
Завдання групи.

# data[].attributes.headline
Завдання групи.

# data[].attributes.subject
Завдання групи.

# data[].attributes.attachment_link.title
Проєкт Видатні українці наука

# data[].attributes.attachment_link.description
Check out this Group Work designed by Анна Тимченко.

# data[].attributes.headline
Науковці України.

# data[].attributes.subject
Науковці України.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Мала Сторінка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Земля Українська є батьківщиною багатьох визначних учених і культурних діячів, що зробили неоціненний внесок до розвитку світової науки й культури. В останні роки стараннями окремих дослідників і подвижників поступово почали зникати білі плями в нашій культурі і науці. Повертаються незаслужено забуті й штучно вилучені імена вчених і творців української культури. Але вже так повелося, що про українських письменників, діячів культури ми знаємо набагато більше, ніж про вчених-природодослідників і винахідників. За деякими підрахунками більше кількох сотень українців наприкінці ХІХ та у першій половині ХХ століття працювали за кордоном і користувалися неабияким авторитетом у науковому світі. Серед них було чимало таких, чиїми відкриттями гордиться весь світ...

На відео: Ігор Сікорський у проекті "Великі Українці" від Національної Бібліотеки України для дітей.
Новий випуск проєкту "Великі українці" познайомить вас із особистістю видатного винахідника, авіаконструктора Ігоря Сікорського та його залізними птахами. Розповість про непростий шлях майстра до втілення та вдосконалення конструкторської ідеї самого Леонардо да Вінчі, його мрію, у здійснення якої не вірив ніхто, випробовування ним літальних апаратів, навчання та безліч інших фактів з життя Ігоря Івановича.
Вашій увазі містер Гелікоптер у "Великих українцях": "Залізні птахи Ігоря Сікорського".

"Гайдемарі Стефанишин-Пайпер - перша американська астронавтка NASA українського походження, яка побувала у відкритому космосі та допомагала у спорудженні Міжнародної космічної станції. Вона любить повертатися в Україну, позаяк саме тут, на Львівщині, її коріння. В рамках Всесвітнього тижня космосу вона провела зустріч зі студентами НУ "Львівська політехніка", де розповіла про своє життя та кар'єру. Астронавтка поділилася особливостями тренування та роботи на космічній станції, а також про те, як проходив її перший політ."

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
видатні науковці україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
видатні люди і наукові діячі україни

# data[].attributes.attachment_link.title
Видатні науковці України

# data[].attributes.attachment_link.description
Земля Українська є батьківщиною багатьох визначних учених і культурних діячів, що зробили неоціненний внесок до розвитку світової науки й культури. В останні роки стараннями окремих дослідників і подвижників поступово почали зникати білі плями в нашій культурі і науці. Повертаються незаслужено забуті й штучно вилучені імена вчених і творців української культури.

# data[].attributes.headline
Снігова Діана

# data[].attributes.subject
Снігова Діана

# data[].attributes.body
Цікаві факти з життя Леоніда Каденюка

28 січня 1951 р. у невеличкому селі Клішківці на Буковині народився Леонід Каденюк. Обоє батьків Леоніда були вчителями. Та юний Леонід обрав кар’єру військового.

📌Щоб потрапити до льотного училища, Каденюку довелось дописати собі один рік. Туди приймали з 17 років, а йому було ще 16.

📌 Якщо порахувати загальну кількість часу, який космонавт провів у небі, цей показник перевищить 2 400 годин, тобто, 100 повних діб без посадки.

📌 Він літав на понад 50 типах та модифікаціях літаків різного призначення, в основному — винищувачів, а також на американському тренувальному літаку Northrop T-38.

📌 Для сигналу пробудження під час польоту на "Колумбії" Каденюк обрав Гімн України, під час цього польоту вперше у космосі побували герб і прапор України. Космонавт взяв із собою портрет Тараса Шевченка і "Кобзар", який він згодом подарував Національному музею Тараса Шевченка в Каневі.

📌 Багаторазовий транспортний космічний корабель NASA "Колумбія", на якому літав Каденюк, використовувався для зйомок американського фільму "Армагедон" (1998 року).

📌 Леонід Каденюк є автором п'яти наукових праць. У 2017 році він презентував свою книгу про політ у космос "Місія — космос".

# data[].attributes.headline
Снігова Діана

# data[].attributes.subject
Снігова Діана

# data[].attributes.body
Марія Приймаченко входить до числа найкращих художників – примітивістів світу.

Картини писала лівою рукою, не зважаючи на те, що була правшою.

Художниця не лише писала шедевральні картини й вправно вишивала, вона ще й випікала для весіль різні вироби, і саме цими славилася у своєму селі

# data[].attributes.attachment_caption
Снігова Діана

# data[].attributes.headline
Снігова Діана

# data[].attributes.subject
Снігова Діана

# data[].attributes.body
Лілія Олександрівна Подкопаєва – відома українська гімнастка, заслужений майстер спорту України, суддя міжнародної категорії, громадська діячка, засновниця Міжнародного благодійного фонду "Здоров'я поколінь".

За рахунок професіоналізму і неймовірної працелюбності Підкопаєва Лілія здобула 45 золотих, 21 срібних і 14 бронзових медалей лише на міжнародних турнірах, не рахуючи національних змагань.

1995-й – абсолютна чемпіонка світу (Японія, Сабаї), володарка Кубка Європи.

1996-й – абсолютна чемпіонка Європи (Великобританія, Бірмінгем).

1996-й – абсолютна чемпіонка Олімпійських ігор (США, Атланта).

1994 року їй вручили почесне спортивне звання "Заслужений майстер спорту". Після цього вона стала суддею міжнародної категорії та виступала за спортивне товариство "Динамо".

# data[].attributes.headline
Славетні українці

# data[].attributes.subject
Славетні українці

# data[].attributes.headline
Славетні українці 

# data[].attributes.subject
Славетні українці 

# data[].attributes.attachment_link.title
Кличко, Виталий Владимирович - Википедия

# data[].attributes.attachment_link.description
Виталий Кличко родился 19 июля 1971 года в посёлке Беловодское в Киргизской ССР в семье военнослужащего, потомка обедневшего украинско-казацкого рода, выходца с Киевщины. Его прадед и другие родственники по линии отца пострадали во время репрессий против сельского населения Украины в 1920-1930 годах, часть семьи погибла во время голодомора.

# data[].attributes.attachment_caption
Данило Первичко

# data[].attributes.headline
Денис Селантьєв

# data[].attributes.subject
Денис Селантьєв

# data[].attributes.body
Денис Олегович Силантьєв  спочатку став відомий як спортчсмен. Свого часу плавець завоював звання чемпіона Світу, Європи, а в 2000-го року став срібним призером олімпіади вСіднеї.
У 2014 році "Містер Баттерфляй" став народним депутатом VIII скликання від Радикальної партії.
Силантьєв встановив 37 рекордів України, зокрема не побитий досі рекорд швидкості плавання на 200 метрів батерфляєм.

# data[].attributes.attachment_link.title
Денис_Силантьєв

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Родился 28 января 1938 года в Успенке Краснопольского района Харьковской (ныне Сумской) области. Семья: отец - Иван Филиппович Жаботинский, мать - Евфросинья Даниловна Жаботинская (Северин), брат - Владимир Иванович Жаботинский. Переехал в Харьков с родителями в начале 1941 года. Пережил немецкую оккупацию 1941-1943 годов.

В детстве и юности увлекался различными видами спорта: борьбой, боксом, лёгкой атлетикой. После восьмого класса пошёл работать на Харьковский тракторный завод и одновременно занимался в секции тяжёлой атлетики под руководством тренера М. П. Светличного.

В этом виде спорта он впервые выступил на чемпионате Украинской ССР в 1957 году, где занял третье место (415 кг по сумме троеборья). В 1958 году стал мастером спорта. В 1961 году на первенстве СССР в Днепропетровске по сумме троеборья набрал 500 кг и стал вторым в тяжёлом весе.

На Олимпийских играх в Токио в 1964 году, в острейшем соперничестве с Юрием Власовым установил олимпийские рекорды в сумме троеборья (572,5 кг) и рывке (167,5), мировой рекорд в толчке (217,5 кг) и, опередив конкурента на 2,5 кг, стал чемпионом. Успех повторился и на следующей Олимпиаде в Мехико в 1968 году (в отсутствие Власова), опередив серебряного призёра в сумме троеборья на 17,5 кг, Жаботинский взял вес 572,5 кг в троеборье: жим 200 кг (олимпийский рекорд), рывок 170 кг (олимпийский рекорд), толчок - 202,5 кг. Жаботинский был знаменосцем команды на этой олимпиаде.

Окончил Харьковский государственный педагогический институт (1957-1964). Член КПСС с 1964 года. В 1964 году ему было присвоено звание заслуженного мастера спорта и судьи международной категории.

В 1969 году у спортсмена в лоханке почки образовался камень, что врачи долгое время не могли определить, были частые боли в пояснице, повышенное давление. В Киевском военном госпитале сделали операцию, хирург Борис Самойлович Гехтман не разрезал мышцу, а разорвал, что должно было привести к более быстрому заживлению. Восстановление после операции проходило непросто. После четырёхлетнего перерыва (1969-1973) сумел вернуться в большой спорт.

После этого ему пришлось перенести ещё две операции: по поводу перитонита брюшной полости и по поводу колена, травмированного во время игры на сборах в Крыму в волейбол при собственном весе около 180 кг. Вердикт врачей был однозначным: из большого спорта надо уходить. Жаботинский занялся тренерской деятельностью.

По настоянию Амазаспа Бабаджаняна, командующего Одесским военным округом (к которому относилось Запорожье), Жаботинский окончил в 1970 году Одесское артиллерийское училище им. Фрунзе.

Несколько лет был тренером сборной Вооружённых сил, был начальником отдела единоборств (бокс, борьба, тяжёлая атлетика и т. д.) спорткомитета Министерства обороны СССР. В 1987-1991 годах работал военным советником на Мадагаскаре. В 1991 году уволился в запас в звании полковника. В интервью 2010-х годов Жаботинский назван генерал-майором, генералом ФСБ.

Кандидат педагогических наук, защитил диссертацию в Киевском институте физкультуры. В начале 1990-х начал работать в Московском торговом институте, через два года стал доцентом, ещё через три - профессором. С 1996 года - проректор по воспитательной работе и безопасности Московского института предпринимательства и права. Почётный работник высшего профессионального образования РФ, член Попечительского совета института, профессор, Почётный президент Федерации тяжёлой атлетики РФ, член и профессор Академии проблем безопасности, обороны и правопорядка РФ (ликвидированной решением Верховного Суда).

По инициативе Жаботинского в 1979 году был построен клуб, открыта СДЮШОР "Спартак" по тяжёлой атлетике в Запорожье, в 2010 году школа получила имя Жаботинского. Ежегодно в Запорожье проводятся турниры на приз Леонида Жаботинского.

Являлся президентом благотворительного фонда своего имени.

С сентября 2015 года четыре месяца находился в многопрофильной больницe "Витацентр" в Запорожье. Обратился по поводу перелома ноги, после перенёс операцию, микроинсульт, затем заразился гриппом, что привело к тромбозу кишечника. 13 января была операция по удалению части тромбированного кишечника. Скончался 14 января 2016 года в Запорожье. 16 января 2016 года похоронен на Первомайском кладбище в Запорожье.

Личная жизнь

Сыновья - Руслан (р. 1962) и Вилен (р. 1969). Оба сына - мастера спорта по тяжёлой атлетике. Старший сын Руслан - вице-президент Федерации тяжёлой атлетики Запорожской области, автор книги "Мой отец - Леонид Жаботинский" (2014).

- А паспорт у вас сейчас российский?
- Да.
- Вы ощущаете себя россиянином или украинцем?

- Считаю себя гражданином Советского Союза. Это - моя Родина. А малая Родина - Украина.

"С самого детства я болел за вас. Даже во время токийской Олимпиады, хотя там выступали Шемански и Губнер. За них тоже, конечно, переживал, но мне почему-то хотелось, чтобы выиграли вы..."

В 2016 году в честь Жаботинского была переименована улица Правды в Запорожье. В январе 2017 году в память о Жаботинском была открыта мемориальная доска на доме № 15 по улице Школьной (Героев Сталинграда), где он жил. А в октябре 2017 года Жаботинскому был открыт бронзовый памятник около Аллеи почётных граждан города, недалеко от здания мэрии и Парка трудовой славы. Скульптор памятника - Эльданиз Гурбанов.

В 2018 году в честь Леонида Жаботинского Национальным банком Украины была выпущена номиналом 2 гривны.

Жаботинский Л. Литературная запись Леонида Гориловского. Сталь и сердце. - Физкультура и спорт, 1969.
Сталь і серце / Л. І. Жаботинський / [Літ. запис Л. Горіловського]. - К. : Здоров'я, 1969. - 176 c.

Ещё раз о силе : Метод. указания для студентов / Леонид Жаботинский, Евгений Пеньковский; Моск. коммерч. ун-т, М.: Калейдоскоп, 1993

Жаботинский, Л. И. На вершине Олимпа: Записки двукратного Олимпийского чемпиона по тяжёлой атлетике. - Запорожье: Изд. Глазунов С. А.: Творческая группа "Мастер", 2005. - 480 с.

Бездольний Б. Богатир планети Земля // Дніпро. 1966. № 2

Казимиров В., Копелиович А. Леонид Жаботинский: "Секретами мастерства поделюсь в книге" // Олімпійська арена. 2004. № 4-5

Жаботинский Р. Л. Мой отец - Леонид Жаботинский. - Запорожье: АА Тандем, 2014.

1. http://www.britannica.com/EBchecked/topic/656855/Leonid-Ivanovich-Zhabotinsky

2. ↑ Leonid Ivanovich Zhabotinsky // Encyclopædia Britannica (англ.)

3. Двукратный олимпийский чемпион, самый сильный человек планеты середины-конца 60-х Леонид Жаботинский: "Гляжу, разбегаются все, а бык прямо на меня мчится. Я с перепугу хвать его за рога и на себя дернул. Он как заревел! Поднялся - и наутек... Я отряхнулся: "С кем дело имеешь?.." // "Бульвар Гордона". - 2007. - № 25 (113).

4. ↑ Жаботинский, Леонид Иванович - статья из Большого Энциклопедического словаря

5. ↑ Павлов С. П. Жаботинский Леонид Иванович // Олимпийская энциклопедия. - М.: Советская энциклопедия, 1980.

6. Двукратный олимпийский чемпион, самый сильный человек планеты середины-конца 60-х Леонид Жаботинский : "Шварценеггер признался: "С самого детства я за тебя болел" // "Бульвар Гордона". - 2007. - № 26 (114).

7. Николай Зубашенко. Генерал Жаботинский о маршале Покрышкине. (недоступная ссылка) - Украинские ведомости. - 14 марта 2013.

8. Юные запорожские тяжелоатлеты теперь будут "таскать железо" в спортивной школе имени "крёстного отца" Шварценеггера - Леонида Жаботинского (недоступная ссылка)

9. Очкурова О., Рудычева И., Ильченко А. Жаботинский Леонид Иванович // 50 знаменитых спортсменов Украины. - Харьков: Фолио, 2004.

10. "Ведомости Верховного Совета СССР", 1965 год, № 14 (1257), ст. 196

11. "Ведомости Верховного Совета СССР", 1968 год, № 31 (1429), ст. 278

12. Meeting with Governor of California Arnold Schwarzenegger (англ.). Official Site of the President of Russia (23 июня 2010). Архивировано 28 февраля 2012 года.

I just also wanted to tell you that I am a big fan of your weight-lifters over there in Russia. Since I was a fifteen-year-old kid, I've admired the great lifters of Russia: Yury Vlasov, Zhabotinsky, Alexeyev. The list goes on and on, and they were motivators for me to be a lifter and to get into weight lifting - Olympic lifting - and bodybuilding. So I'm a big fan of them.

13. Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 585 Про внесення змін у додаток до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 29.12.1994 №534 "Про найменування вулиць, провулків, майданів, проспектів у м.Запоріжжі" (зі змінами) (укр.) (23 вересня 2016). Архивировано 15 декабря 2016 года. Дата обращения: 4 апреля 2017.

14. В Запорожье открыли мемориальную доску выдающемуся спортсмену Леониду Жаботинскому (рус.), Сайт Запорожской городской власти (27 января 2017). Архивировано 4 апреля 2017 года. Дата обращения: 4 апреля 2017.

15. Пам'ятні монети України та сувенірна продукція. Леонід Жаботинський. Національний банк України (23 января 2018). Дата обращения: 8 марта 2018. Архивировано 9 марта 2018 года.

# data[].attributes.attachment_link.title
Жаботинский, Леонид Иванович - Википедия

# data[].attributes.attachment_link.description
Родился 28 января 1938 года в Успенке Краснопольского района Харьковской (ныне Сумской) области. Семья: отец - Иван Филиппович Жаботинский, мать - Евфросинья Даниловна Жаботинская (Северин), брат - Владимир Иванович Жаботинский. Переехал в Харьков с родителями в начале 1941 года. Пережил немецкую оккупацию 1941-1943 годов. В детстве и юности увлекался различными видами спорта: борьбой, боксом, лёгкой атлетикой.

# data[].attributes.headline
Первичко Данило

# data[].attributes.subject
Первичко Данило

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Вороний Георгій Феодосійович — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.headline
Первичко Данило

# data[].attributes.subject
Первичко Данило

# data[].attributes.body
Абсолютна чемпіонка світу (1995, Японія, Сабає), Європи (1996, Велика Британія, Бірмінгем).
Володарка Кубка Європи (1995).
У 1996 р. на XXVI Олімпійських іграх в Атланті посіла перше місце в абсолютній першості, перше місце у вільних вправах, друге місце на колоді.
Виступала за товариство «Динамо».
Володарка 45 золотих, 21 срібної та 14 бронзових медалей.
Організатор турніру «Золота лілія».
Переможниця другого сезону українського шоу «Танці з зірками» разом з хореографом Сергієм Костецьким

# data[].attributes.headline
Український боксер Олександр Усик став чемпіоном світу . Свій бій він присвятив народові України 

# data[].attributes.subject
Український боксер Олександр Усик став чемпіоном світу . Свій бій він присвятив народові України 

# data[].attributes.attachment_link.title
Герої сьогодення

# data[].attributes.attachment_link.description
Check out this Group Work designed by Анна Тимченко.

# data[].attributes.headline
Пам'ятати потрібно кожного!

# data[].attributes.subject
Пам'ятати потрібно кожного!

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Меморіал жертв війни

# data[].attributes.attachment_link.title
Платформа пам'яті "Меморіал"

# data[].attributes.attachment_link.description
Платформа пам'яті Меморіал розповідає про цивільних жертв та військові втрати України у війні Росії проти українського народу.

# data[].attributes.headline
Андрій Турчин

# data[].attributes.subject
Андрій Турчин

# data[].attributes.body
Головний сержант Андрій Турчин, позивний Турчик, загинув 1 листопада 2022 року під час виконання бойового завдання біля села Площанка на Луганщині. Воїну було 39 років.

Андрій народився і жив у селищі Ємільчине Житомирської області. Після закінчення школи проходив військову службу в окремому Президентському полку імені гетьмана Богдана Хмельницького. У 2008 році закінчив Одеську юридичну академію. У мирному житті вів активну діяльність у сфері невеликого бізнесу. У рідному селищі організував дискотеку для молоді.

3 початком російсько-української війни 2014 року Андрій пішов захищати Батьківщину. За час проходження військової служби зарекомендував себе з позитивної сторони. Був хорошим побратимом і відповідальним військовим. Неодноразово був відзначений нагородами, зокрема, нагороджений орденом «За мужність» ІІІ ступеня.

Під час повномасштабної війни чоловік воював у складі 95-ї окремої десантно-штурмової бригади ЗСУ. Був командиром відділення розвідувального взводу.

«Андрій був лідером по життю. Мав багато друзів, був активним, комунікабельним, був прикладом мужності, сили та мудрості. Ми з ним дружили все життя, навіть народилися в один день. Я йому допомагала зі зборами для нього та його побратимів. Влітку разом із небайдужими українцями назбирали на автівку для бойових завдань. Для мене особисто це дуже тяжка втрата», – розповіла однокласниця загиблого Наталія.

Поховали десантника у рідному селищі.

В Андрія залишилися двоє синів:Максим і Тимур.

# data[].attributes.headline
Микита Найдьон

# data[].attributes.body
Микита Найдьонов

5 червня 2023 року

Солдат Микита Найдьонов, позивний Череп, загинув 5 червня 2023 року поблизу села Веселе на Донеччині. Виконуючи бойове завдання, отримав смертельні поранення внаслідок ворожого мінометного обстрілу. Йому назавжди залишилось 23 роки.

Микита народився і жив у Запоріжжі. Закінчив Запорізький професійний торгово-кулінарний ліцей, здобув фах монтажника гіпсокартонних конструкцій. Певний період займався вільною боротьбою, захоплювався кулінарією. Працював сушистом у міському кафе «Bar.In». Був одружений, пара чекали на первістка. Микита багато працював, щоб забезпечити всім необхідним майбутню дитину.

Під час повномасштабної війни, 30 березня 2023 року, чоловік був мобілізований до лав Збройних Сил України. Проходив службу у 54-ій окремій механізованій бригаді імені гетьмана Івана Мазепи. Обіймав посаду стрільця. Брав участь в обороні Донецької області.

«Мій чоловік був дуже веселим і життєрадісним хлопцем. Завжди всім допомагав, умів вислухати й дати пораду. Дуже хотів і чекав на доньку, яку так і не встиг побачити…» – розповіла Анастасія Найдьонова.

«Комунікабельний, веселий, відвертий, доброзичливий. Активно брав участь у шкільних та позашкільних спортивних змаганнях і культурно-масових заходах. Вмів гарно танцювати. Із задоволенням відвідував спортивний гурток. Захоплювався футболом», – додали про загиблого класний керівник та директор Запорізької школи-інтернату №7.

10 квітня 2023 року захисник отримав нагрудний знак «Золотий хрест».

Поховали захисника на кладовищі Святого Миколая у Запоріжжі.

Вдома на Микиту чекали мама, сестри, брати, дружина і донька, яка народилася вже після загибелі тата.

# data[].attributes.body
Юлія Чайка

18 серпня 2022 р.

Військовослужбовиця Юлія Чайка загинула 18 серпня 2022 року внаслідок ракетного обстрілу м. Запоріжжя, якого завдали російські окупанти. Їй було 38 років.

Юлія народилася у м. Марганець Дніпропетровської області. Жила у Запоріжжі. Закінчила Запорізьку державну інженерну академію, економічний факультет. Однак мріяла про творчу професію, тому за фахом не працювала. Жінка брала активну участь в житті міста, мала особливу думку, часто ставала ініціаторкою запеклих дискусій в соціальних мережах. Юля була ініціативним та принциповим членом Політичної партії «Демократична Сокира». Любила фестивалі, була меломанкою.

Коли почалася повномасштабна війна, Юлія приєдналася до лав Національної гвардії України, щоб захищати Батьківщину. Жінку згадують як яскраву, щиру та енергійну людину.

«Ми знайомі ще з тих часів коли здавалося, що ти можеш перевернути цей світ, на все вистачить часу, та все можно змінити. Весь цей час ти боролась із недосконалістю цього світу своїм креативом, щирістю, емпатією… Не змирилася і цього разу. На жаль, виправити те, що сталося вже неможливо», – написав Антон Карнаух, друг захисниці.

«Юля була невгамовною. Юлю знали всі й Юля знала всіх. У повній відповідності до прізвища, Юля літала Запоріжжям і не було таких, хто б не обертався їй услід. Юля була живою. Юля постійно мала нові ідеї і працювала над ними, бо всесвіт був для неї недостатньо ідеальним, а Юля хотіла це виправити. І виправляла. Доки могла. Юля була скаженою. Юлю не могло зупинити нічого. В принципі нічого. Коли Юля вважала щось правильним, вона просто робила це, не звертаючи увагу на жодні перепони. Навіть сьогодні її не зупинили – просто дали їй весь Всесвіт. І трохи тиші», – написали на сторінці «Демократичної Сокири».

«Помирати не страшно, страшно втратити майбутнє дітей», – писала Юлія Чайка 24 липня 2022 року.

Поховали військовослужбовицю у Запорізькій області.

У жінки залишився 10-річний син Микита.

# data[].attributes.headline
Рябова Юлія 

# data[].attributes.subject
Рябова Юлія 

# data[].attributes.attachment_link.title
17.Про видатних громадян України/вихідців з України/етнічних українців

# data[].attributes.headline
Савченко Мілана

# data[].attributes.subject
Савченко Мілана

# data[].attributes.attachment_link.title
Проєкт «Славетні українці»,