# data[].attributes.headline
Опрацюйте матеріал "Творчої майстерні "

# data[].attributes.subject
Опрацюйте матеріал "Творчої майстерні "

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Інтерактивні технології на уроках української мови та літератури

Ефективність інтерактивних технологій залежить від роботи вчителя:

давати завдання учням для попередньої підготовки: прочитати, продумати, виконати самостійні підготовчі завдання;

відбирати для уроку або заняття такі інтерактивні вправи, які дали б учням "ключ" до освоєння теми;

під час самих інтерактивних вправ давати учням час подумати над завданням, щоб вони сприйняли його серйозно, а не меха нічно або "граючись" виконали його;

на одному занятті використовувати одну (максимум - дві) ін терактивних вправи, а не їх калейдоскоп;

проводити спокійне глибоке обговорення за підсумками інтер активної вправи, зокрема акцентуючи увагу й на іншому мате ріалі теми, прямо не порушеному в інтерактивній вправі;

проводити швидкі опитування, самостійні домашні роботи з різноманітних матеріалів теми, що не були пов'язані з інтерак тивними завданнями.

Класифікація інтерактивних технологій

Залежно від мети уроку та форм організації навчальної діяльності учнів розрізняють:

1) Інтерактивні технології кооперативного навчання:

- робота в парах, ротаційні (змінювані) трійки, два - чотири - всі разом,

карусель, робота в малих групах, акваріум.

2) Технології колективно-групового навчання:

- обговорення проблеми в загальному колі, мікрофон, незакінчені речення,

мозковий штурм, навчаючи - учусь, ажурна пилка, аналіз ситуації, вирішення проблем, дерево рішень.

Структура уроків при застосуванні інтерактивних методик.

Застосування інтерактивних методик висуває певні вимоги до структу ри уроку, яку докладно описала О. І. Пометун у посібнику "Сучасний урок. Інтерактивні технології навчання" .

1. Мотивація

Мета цього етапу - сфокусувати увагу учнів на проблемі й викли кати інтерес до теми. Прийомами навчання можуть бути питання, ци тата, коротка історія, невеличке завдання і т. ін. Займає не більше 5% часу заняття.

2. Оголошення, представлення теми та очікування результатів

Мета - забезпечити розуміння учнями змісту їхньої діяльності, тобто того, чого вони повинні досягти в результаті уроку і чого від них очікує вчитель. Часом буває доцільно залучити до визначення очікува них результатів усіх учасників заняття (5% часу).

3. Надання необхідної інформації

Мета - дати учням достатньо інформації для того, щоб на її основі виконувати практичні завдання. Це може бути міні-лекція, читання роздаткового матеріалу, виконання домашнього завдання. З метою економії часу можлива інформація в письмовому вигляді для попере днього (домашнього) вивчення. Наприклад, деякі уроки побудовані та ким чином, що в книзі учня є інформація, достатня для виконання завдань: з нею ознайомлюються до початку уроку. На самому уроці вчи тель може ще раз звернути на неї увагу, особливо на практичні поради, якщо необхідно - прокоментувати терміни або організувати невеличке опитування (10% часу заняття).

4. Інтерактивна вправа - центральна частина заняття

Мета - практичне освоєння матеріалу, досягнення поставлених ці лей уроку. Послідовність проведення цього етапу така:

Інструктування - вчитель розповідає учасникам про цілі

вправи, про правила, послідовність дій і кількість часу на вико нання завдань; запитує, чи все зрозуміло учасникам.

Об'єднання в групи, розподіл ролей.

Виконання завдання, під час якого вчитель виступає як ор ганізатор, помічник, намагаючись надати учасникам максимум можливостей для самостійної роботи і навчання один з одним.

Презентація результатів виконання вправи. Інтерактивна частина заняття займає близько 60% його часу.

5. Підбиття підсумків, оцінювання результатів уроку

Мета - усвідомлення того, що було зроблено на уроці, чи досягну то поставлених цілей, як можна застосувати отримане на уроці в майбутньому. Підбиття підсумків бажано проводити у формі питань: що нового дізналися? яких навичок набули? наскільки це може бути кори сно в житті? Крім того, можна задати питання із проведення самого уроку: що було найбільш вдале, що ще сподобалося, що слід змінити в майбутньому. Важливо, щоб самі учні змогли сформулювати відповіді на всі питання. Для опрацювання результатів бажано залишити до 20% часу уроку.

Дотримання цієї структури уроку є обов'язковим, якщо виконання інтерактивної вправи займає більшу частину часу.

При виборі інтерактивної техноло гії мають бути дотримані певні правила організації такого навчання:

- учасники повинні мати певну психологічну підготовку (самообмеженість, скутість, традицій ність поведінки заважає);

- до роботи залучаються (тією чи іншою мірою) всі учасники навчального процесу;

- поділити клас на підгрупи;

- до заняття треба відповідно при готувати приміщення;

- заздалегідь слід подбати про необхідні для творчої роботи

матеріали;

- налаштовувати учасників на серйозне ставлення до питань

процедури та регламенту;

- створити атмосферу довіри, природності, невимушеності, легкої і

приємної бесіди.

Узагальнення й систематизація знань, умінь і навичок учнів із теми "Прикметник".

Інтерактивний урок у 6 класі

Мета : узагальнити та систематизувати знання учнів з теми " Прикметник"; розвивати вміння аналізувати мовний матеріал; перевірити рівень навчальних досягнень із даної теми; розвивати творчі здібності школярів; формувати навички роботи в групі; виховувати повагу до українських традицій, символів.

Обладнання: таблиця " Частини мови", індивідуальні картки, символи українського народу ( калина, верба, тополя, барвінок, дуб); картки самооцінювання та сигнальні катки.

Тип уроку: урок узагальнення і систематизація знань.

Очікувані результати:

Після сьогоднішнього уроку учні

знатимуть: відомості про прикметник як частину мови.

вмітимуть: знаходити прикметники в реченні, визначати рід, число, відмінок, робити морфологічний розбір прикметника, визначати синтаксичну роль прикметника.

цінуватимуть: одвічні духовні цінності.

Хід уроку

І. Мотивація навчальної діяльності ( 3 хв.)

1. Слово вчителя.

- Сьогодні - незвичайний урок. Ми здійснимо подорож у країну "Морфологію".

ІІ. Актуалізація опорних знань ( 15 хв.)

Вправа " Відкритий мікрофон"

На які питання відповідає прикметник?

Яке загальне значення прикметника?

Які розряди прикметника за значенням?

Які прикметники мають ступені порівняння?

На які групи поділяються прикметники?

Яку синтаксичну роль виконують прикметники?

Учитель. Отже, ми з вами, подорожуючи Морфологією, зупинимося у місті Символи.

Запитання до учнів : Які легенди про рослини - символи ви знаєте?

Учень. Один парубок покохав вродливу дівчину Калину. Але батько не дозволив її брати, а посватав сино ві багачку Ганну. На весілля прийшла і Калина. Запросила коханого до тан цю і непомітно завела у сад, а тоді - до річки. Тут їх і застала Ганна. Калина вигукнула: "Нехай не буде і тобі життя з моїм коханим!" І потягнула Ганну у воду... Потонули обидві. Ганну поховали на цвинтарі, а Кали ну, як душогубку, - на кручі. І виріс там кущ із гіркими червоними пло дами. Назвали його люди калиною, яка стала символом дівочої краси і кохання.

Презентація домашнього завдання груп

Учитель. Послухайте домашнє завдання груп про символи, що зустрічаються у поезіях поетів.

Група 1. Дуже любив калину Тарас Шевченко. В Кирилівці, неподалік від місця, де стояла хата Шевченка, росте і досі величезний кущ калини. У багатьох віршах Шевченка є образ калини.

Тече вода з- під явора

Яром на долину,

Пишається над водою

Червона калина.

Зацвіла в долині

Червона калина,

Ніби засміялась

Дівчина-дитина.

Іван Франко також писав про калину. ( " Червона калино, чого в лузі гнешся...").

Леся Українка у " Лісовій пісні" використала волинські легенди про вербу.

Мені здається часом, що верба,

Ота стара, сухенька, - то матуся.

Учитель. Послухайте завдання груп про символіку, пов'язану з квітами.

А що ми знаємо про символіку, пов'язану з квітами? Скажімо, тро янда, лілея були уособленням діво чої чистоти й любові, а півонія - жіночої миловидності. Не випадко во кажуть: "Розцвіла пишно, як пів онія". Любисток говорить про лю бов і злагоду в сім'ї. Чебрець при носить спокій у родину, здоров'я дітям. Материнка вважалася сим волом материнської любові до не мовляти.

Барвінок - одна з найпопулярніших, шанованих в Україні рослин. Споконвіку він символізував добрих духів - оберегів. З нього плели він ки для молодої та дружок, ним при крашали світлицю на весілля-щоб шлюб був тривалим, бо ж ця росли на стійко зеленіє, навіть під снігом, це робить барвінок також символом вічної пам'яті, тому його саджають на могилах.

У майстерні Шевченка при Ака демії мистецтв у Петербурзі на стіні висіли жмутки трав з України: полин, рута і барвінок.

Учитель. Дякую учням, які познайомили нас з цікавими фактами. Пропоную із підготовленого матеріалу виписати прикметники, визначити їх розряди та з трьома скласти речення.

ІІІ. Систематизація та закріплення знань ( інтерактивна вправа) (20 хв)

Завдання групам:

Прочитати загадки, відгадати їх. Чи змогли б ви відгадати загадки, якби з них було вилучено всі прикметники? Чому? Яка роль прикметників у мові?

Довгий, зелений, добрий, солоний, смачний і сирий. Хто це такий? 2. Біле - не сніг, зелене - не луг, кучеряве - не людина. 3. Що в світі наймиліше і найкраще? 4. Вовк залізний, хвіст конопляний.

Завдання 1 групі: Подані прикметники записати в три колонки : якісні, відносні та присвійні.

Розумний, охайний, шкільний, зимовий, Оксанин, порядний, дідусів, мідний, Петрів, козацький, сміливий, домашній, вовчий, широкий, батьківський, спортивний, червоний, солдатський, сусідчин.

Завдання 2 групі : З'ясувати способи творення поданих прикметників. Переписати, виділивши твірні основи та морфеми, за допомогою яких прикметники утворено.

Премудрий, передосінній, київський, неграмотний, придорожній, безхмарний, кароокий, вельмишановний.

Учитель. Давайте зараз проведемо спостереження над тим , як використовуються прикметники визначними поетами.

Є вірш Лесі Українки " Калина". Вона написала його в тяжку годину, після похорону свого друга .

Козак вмирає, дівчи нонька плаче:

"Візьми ж мене в сиру землю з собою, козаче".

"Ой коли ж ти справді вірная ді вчина,

Буде з тебе на могилі хороша ка лина.

Ой та не затужить і рідная нень ка,

Як ти, моя калинонька, моя жа лібненька..."

Йо ще й над миленьким не зросла травиця,

Як вже стала калиною мила-жалібниця.

Дивуються люди і малії діти,

Що такої пригодоньки не видали в світі...

Чия то могила в полі при дорозі,

Що над нею калинонька цвіте на морозі...

Шуміла калина листом зеленень ким:

"Ой що ж се я німа стою над моїм миленьким".

А хто вріже гілку, заграє в сопілку,

То той собі в серце пустить кали нову стрілку.

Учитель. Під час ознайомлення з віршем Лесі Українки " Калина" ви відчули емоційність поетики твору. ( Виписати прикметники, проаналізувати їх. ).

IV. Рефлексія. Самооцінювання ( 5 хв)

_ Так, урок наш скінчився,

Кожен, мабуть, вже втомився,

Бо ж працював сумлінно,

Щоб отримать за тему " відмінно".

Вправа " Мікрофон"

Продовжте речення : " На сьогоднішньому уроці я дізнався, що..."

V. Альтернативне домашнє завдання (2 хв)

1. Складіть кросворд, у текстах завдань до якого використайте прикметники.

Висновки

Інтерактивне навчання, безперечно,- цікавий творчий перспективний напрямок нашої педагогіки, який сприяє створенню ситуацій психологічної єдності в класі, забезпечує можливість самовираження і особистості кожного учня.

Є всі підстави передбачати, що інтерактивне навчання як форма

освітнього процесу дійсно здатна стати тим фактором, який оптимізує сутність і структуру педагогічної взаємодії.

Звичайно, немає й не може бути і універсальних схем, придатних для всіх випадків організації навчання. Структура уроку, тобто послідовність його частин й елементів, залежить передусім від мети та змісту уроку й не може будуватися стихійно.

Використання інтерактивного навчання - це не самоціль, а лише засіб для досягнення тієї атмосфери в класі, яка найкраще сприяє співробітництву, порозумінню й доброзичливості, надає можливості реалізувати особистісно орієнтова не навчання.

Шкільних педагогів завжди цікавила ефективність навчального процесу, результати, що можна отримати в кінцевому рахунку. На сучасному етапі розвитку суспільства найбільш ефективні для навчального процесу є інтерактивні методи. Ми знаємо, що контроль якості навчання вбудований у сам процес навчання. При застосуванні таких методів учні бачать свої помилки миттєво та наочно, й мають можливість їх ефективно виправити, або звернутися допомого до вчителя.

Назва інтерактивних методів у діяльності вчителя бере своє походження від англ. inter- взаємний, act- діяти. Як висновок, інтерактивне навчання - це насамперед діалогове навчання, в ході якого здійснюється взаємодія вчителя та учня, учня та іншого учня або групи, учня та комп'ютера, та ін.

При використанні такої форми організації пізнавальної діяльності конкретні завдання, що постають перед педагогом та навчальним закладом, стають для учнів та вчителів наочними і актуальними. Одне з них - своєчасне створення комфортних умов навчання, за яких кожен учасник процесу відчуває свою інтелектуальну спроможність. Досвід говорить, що це значно підвищує продуктивність навчання. Суть інтерактивного навчання: навчальний процес із самого початку спланований та організований так, що всіх учнів організаційно залучено до процесу пізнання, складення та формування висновків, створення певного результату, де кожен робить індивідуальний внесок, обмінюється знаннями, ідеями, способами діяльності.

Дане дослідження говорить: інтерактивне навчання дозволяє розв'язати одразу кілька завдань. Воно розвиває комунікативні вміння й навички, допомагає встановленню емоційних контактів між учасниками процесу, забезпечує виховне завдання, оскільки змушує працювати в команді, прислухатися до думки кожного. Використання інтерактиву вчасно знімає нервове напруження, дає можливість змінювати форми діяльності, переключати увагу на основні питання. Також важливо наголосити на використанні суспільного тренду до зростання комп'ютерних та мас-медійних технологій у сучасному житті, що робить організацію та використання таких методів значно простішим та дешевшим, ніж раніше.

Найбільш відомі форми інтерактивних методів - "велике коло", "вертушка", "акваріум", "дебати", "мозковий штурм", "Джиг-соу".

Кілька подробиць щодо використання таких технологій.

Проведення методу "велике коло". Викладач формулює проблему. У

продовж певного часу (приблизно 10 хвилин) кожен з студентів (учнів) індивідуально, на своєму листі записує запропоновані заходи для вирішення проблеми. Учні сидять по колу і по черзі за бажанням висловлюються з приводу певного питання. Обговорення триває, поки є бажаючі висловитися. Використання "великого кола" оптимально у випадках, коли можливо швидко визначити шляхи розв'язання питання або складових цього розв'язку. Вчитель може взяти слово після обговорення.

Інтерактивний метод "Джиг-соу" має ще інші назви - "Ажурна пилка", "Мозаїка". Під час його проведення робота учнів організовується таким чином. Спочатку іде підготовка до інтерактивної вправи (учні об'єднуються в "домашні" групи, кожен отримує картку червоного, зеленого, синього або жовтого кольору з номером своєї "домашньої" групи). Далі під час роботи в "домашніх" групах (наприклад, учні повторюють та обговорюють особливості відмінкових форм іменників другої відміни). Ця робота проводиться з картками. Коли картки в "домашніх" групах опрацьовано, а час вичерпано (10 хв.), учні розходяться за кольорами й об'єднуються в "експертні" групи. Обов'язкова умова - у кожній "експертній" групі повинні зібратися представники різних "домашніх" груп. Упродовж 7 хв. учням пропонується в групах висловитися та поділитися інформацією, отриманою в "домашніх" групах. Через визначений час учні знову повертаються в "домашні" групи і переповідають (5 хв.) отриману інформацію. Після цього пропонується представникам кожної "домашньої " групи висловитися за схемою (схему варто записати на дошці, коли йде робота в групах).

Охарактеризуємо три основні моделі навчання, що існують у сучасній школі. Я. Голант виділяв активну та пасивну моделі навчання залежно від участі учнів у навчальній діяльності.

Зрозуміло, що термін "пасивна" є умовним, оскільки будь-який спосіб навчання обов'язково передбачає певний рівень пізнавальної активності суб'єкта - учня, інакше досягнення результату, навіть мінімального, неможливе. У такій класифікації Я. Голант скоріше використовує "пасивність" як визначення низького рівня активності учнів, переважно репродуктивної діяльності за майже повної відсутності самостійності і творчості.

До цієї класифікації додамо інтерактивне навчання як певний різновид активного, який має свої закономірності та особливості.

1. Пасивна модель навчання

При використанні такої моделі сам учень виступає в ролі "об'єкта" навчання, повинен засвоїти й відтворити матеріал, переданий йому вчителем, текстом підручника тощо - джерелом правильних знань. До відповідних методів навчання належать .методи, за яких учні лише слухають і дивляться (лекція-монолог, читання, пояснення, демонстрація й відтворювальне опитування учнів). Учні, як правило, не спілкуються між собою і не виконують якихось творчих завдань.

2. Активна модель навчання

При даному типі навчання ми передбачаємо застосування методів, які стимулюють пізнавальну активність і самостійність учнів. Учень виступає "суб'єктом" навчання, виконує творчі завдання, вступає в діалог з учителем. Основні методи: самостійна робота, проблемні та творчі завдання (часто домашні), запитання від учня до вчителя і навпаки, що розвивають творче мислення.

3. Інтерактивна модель навчання

Визначення: інтерактивне навчання - це спеціальна форма організації пізнавальної діяльності, яка має конкретну, передбачувану мету - створити комфортні умови навчання, за яких кожен учень відчуває свою успішність, інтелектуальну спроможність.

Ми визначаємо суть інтерактивного навчання у тому, що навчальний процес відбувається за умови постійної, активної взаємодії всіх учнів. Це співнавчання, взаємонавчання (колективне, групове, навчання у співпраці), де і учень і вчитель є рівноправними, рівнозначними суб'єктами навчання, розуміють, що вони роблять, рефлексують з приводу того, що вони знають, вміють і здійснюють. Організація інтерактивного навчання передбачає моделювання життєвих ситуацій, використання рольових ігор, спільне вирішення проблеми на основі аналізу обставин та відповідної ситуації. Воно ефективно сприяє формуванню навичок і вмінь, виробленню цінностей, створенню атмосфери співробітництва, взаємодії, дає змогу педагогу стати справжнім лідером дитячого колективу.

При цьому виникає інтерактивна взаємодія виключає як домінування одного учасника навчального процесу над іншими, так і однієї думки над іншою. Під час інтерактивного навчання учні вчаться бути демократичними, спілкуватися з іншими людьми, критично мислити, приймати продумані рішення.

Можна помітити, що такі підходи до навчання не є повністю новими для української школи. Частково вони використовувались ще в перші десятиріччя минулого століття і були поширені в педагогіці та практиці української школи в 20-ті роки - роки масштабного реформування шкільної освіти. Застосовувані в той час бригадно-лабораторний та проектний методи, робота в парах змінного складу, виробничі та трудові екскурсії й практики були передовим словом не лише в радянській, а й у світовій педагогіці. Застосування цих методів та форм навчання в окремих школах давало разючі результати.

Для учня, як и для кожноъ людини за наявністю вольової регуляції розрізняють увагу мимовільну, довільну та після довільну. Увагу, зумовлену сильними, контрастними, значущими подразниками, що діють на людину яскравістю, несподіваністю, динамізмом, називають мимовільною. Виникнення мимовільної уваги визначається фізичними, психофізіологічними і психічними факторами. Мимовільну увагу може викликати сильний подразник: різкий запах, яскраво світло і барви, голосні звуки. Мимовільна увага триває, поки діють відповідні подразники. Важливим джерелом мимовільної уваги є інтерес. Те, що цікаве, емоційно насичене, може зумовити тривалу увагу людини.

Довільна увага - це вид уваги, що виявляється у випадку, коли людина ставить перед собою певні завдання і намагається їх виконати. Механізм функціонування довільної уваги - друга сигнальна система. У ході трудової або навчальної діяльності людина може захопитися своєю працею настільки, що потреба у вольовому спрямовуванні уваги зникає. У подібному випадку довільна увага набуває нових рис - залишаючись свідомою, доцільною, вона, як і мимовільна, знімає напруження, захоплює людину і підтримує активну психічну діяльність. Це і є післядовільна увага.

За напрямком спрямування увага може бути спрямована на зовнішні об'єкти або на внутрішній психічний і фізичний стан людини, її думки, переживання, спогади, фізіологічні відхилення. Залежно від цього розрізняють увагу внутрішню і зовнішню. Характерними властивостями уваги є обсяг, розподіленість, здатність до переключення, відволікання, стійкість, зосередженість, неуважність.

Зазначимо, що під обсягом уваги в психологічній науці розуміють кількість предметів або явищ, які людина утримує одночасно в своїй свідомості.

Разом з тим людина здатна розподіляти свою увагу, при цьому вона одночасно може виконувати дві і більше дій. Рівень розподілу уваги залежить від освоєння людиною діяльності, автоматизації дій.

Здатність людини довільно і свідомо змінювати спрямованість своєї діяльності забезпечується переключенням уваги. Переключення уваги - це не що інше, як переміщення в корі великого мозку оптимального збудження. При цьому швидкість переключення уваги залежить від рухливості нервових процесів. У керуванні спрямованістю уваги особливу роль відіграє внутрішнє мовлення. Користуючись ним, людина ставить перед собою мету і відповідно до цієї мети затримує один вид діяльності та виконує інший.

Відволікання уваги від інших предметів і явищ - найважливіша умова успішного сприймання обраного об'єкта. Тим часом у процесі навчання і виховання буває небажане відволікання, відвернення уваги, тобто зміна спрямованості уваги людини під дією сторонніх подразників. У нормі причина відволікання полягає, як правило, в слабкій волі людини, відсутності звички до праці, невмінні керувати своєю діяльністю, підвищеній збудливості, відсутності інтересу.

Відволікання уваги, як правило, негативно відбивається на основній діяльності, чого не можна сказати про таку властивість уваги, як зосередженість.

Пам'ять-психічний феномен, який полягає в закріпленні, збереженні та наступному відтворенні минулого досвіду, що дає можливість його повторного застосування в життєдіяльності людини.

Рзглянувши такі методи навчання по різним країнам, зазначимо, що у Західній Європі та СІЛА групові форми навчальної діяльності учнів активно розвивались та вдосконалювались за кілька останніх сторічь. Наприкінці XX ст. інтерактивні технології набули поширення в теорії та практиці американської школи, де їх використовують при викладанні різноманітних предметів. Дослідження, проведені Національним тренінговим центром (США, штат Меріленд) у 80-х рр., показують, що інтерактивне навчання дозволяє різко збільшити процент засвоєння матеріалу, оскільки впливає не лише на свідомість учня, а й на його почуття, волю (дії, практику). Результати цих досліджень були відображені в схемі, що отримала назву "Піраміда навчання".

Зрозуміло, що найменших результатів можна досягти за умов, пасивного навчання (лекція - 5%, читання - 10%), а найбільших - інтерактивного (дискусійні групи - 50%, практика через дію - 75%, навчання інших чи негайне застосування - 90%). Це, звичайно, середньостатистичні дані, і в конкретних випадках результати можуть бути дещо іншими, але в середньому таку закономірність може простежити кожен педагог.

Ці дані цілком підтверджуються дослідженнями сучасних російських психологів. За їхніми оцінками, старший школяр може, читаючи очима, запам'ятати 10% інформації, слухаючи - 26% , розглядаючи - 30%, слухаючи і розглядаючи - 50%, обговорюючи - 70%, особистий досвід - 80%, спільна діяльність з обговоренням - 90%, навчання інших - 95%.

Виникає питання - чим зумовлені таки результати? Для того щоб зрозуміти цей механізм, пригадаємо, як працює наці мозок. Робота нашого мозку відрізняється від роботи відеомагнітофона чи плеєра. Інформація, яка поступає до нього, не просто записується, а й аналізується, обробляється. Наш мозок постійно ставить такі запитання:

- Чи отримував я таку інформацію раніше?

- Чого стосується ця інформація? Що я можу з нею зробити?

- Чи можна вважати, що це те саме, з чим я мав справу вчора чи минулого місяця?

Отже, мозок не тільки отримує інформацію а й обробляє її. Щоб ефективно обробити інформацію, необхідно задіяти як зовнішні, так і внутрішні чинники. Коли ми обговорюємо проблеми з іншими, ставимо запитання, що їх стосуються, наш мозок працює набагато краще. В літературі описано результати дослідження, коли викладач, пояснюючи матеріал короткими частинами, блоками, пропонував учням обговорити між собою кожну таку частину, а потім продовжував пояснення. В результаті такого навчання засвоєння матеріалу було вдвічі ефективнішим, ніж при монологічному поясненні. Ще краще, якщо ми можемо щось "зробити" з інформацією, щоб отримати зворотний зв'язок, чи добре ми її зрозуміли.

Наприклад з цією метою можна: викласти інформацію своїми словами; навести свої приклади; показати певні подібні прояви, подібні ознаки в інших явищах і процесах; знайти зв'язок з іншими процесами або явищами, вже відомими раніше; передбачити деякі наслідки; знайти протилежності. Наш мозок схожий на комп'ютер, а ми - його користувачі. Щоб комп'ютер працював, його потрібно ввімкнути. Так само потрібно "ввімкнути" і мозок учня. Коли навчання пасивне, мозок не вмикається. Комп'ютер потребує правильного програмного забезпечення, щоб інтерпретувати дані, введені в його пам'ять. Наш мозок повинен пов'язати те, що нам викладають, з тим, що ми вже знаємо і як ми думаємо. Коли навчання пасивне, він не простежує ці зв'язки і не забезпечує повноцінне засвоєння.

Нарешті, комп'ютер не може зберегти інформацію, якщо вона не оброблена і не "закріплена" за допомогою спеціальної команди. Так само наш мозок повинен перевірити інформацію, узагальнити її, пояснити її комусь для того, щоб зберегти її в банку пам'яті. Коли навчання пасивне, мозок не зберігає те, що було представлено. Ще однією з причин незадовільного засвоєння учнями почутого на уроці є темп, із яким учитель говорить, і ступінь сприйняття дітьми його мовлення. Більшість викладачів промовляє приблизно від 100 до 200 слів за хвилину.

Але чи здатні діти сприйняти такий потік інформації? За високої концентрації уваги людина може сприйняти від 50 до 100 слів за хвилину, тобто половину. Проте здебільшого, навіть тоді, коли навчальний матеріал цікавий, учням важко зосереджувати увагу протягом тривалого часу. Вони відволікаються, починають обдумувати деталі почутого, чи навіть проблему або ситуацію, що не стосується уроку. Наукові дослідження твердять, що для того, щоб учні слухали і не думали над сторонніми речами, викладачі повинні промовляти від 400 до 500 слів за хвилину.

Адже це неможливо, людина говорить у чотири рази повільніше, а тому учні відволікаються, і часом їм стає нудно. Дослідження, проведене в одному з американських коледжів, де переважає лекційна форма навчання, показало, що студенти були неуважні приблизно 40 процентів часу. Більше того, коли за перші десять хвилин студенти ще могли запам'ятати 70 процентів інформації, то за останні десять хвилин уроку вони сприймали всього 20 процентів матеріалу. Не дивно, що студенти під час викладання лекційного вступного курсу до психології знали лише на 8% більше, ніж контрольна група, яка не слухала курсу взагалі. Уявіть, якими були б результати в середній школі чи звичайному класі!

Два відомих фахівці в галузі кооперативної освіти Д. та Р. Джонсон разом з К. Смітом указують на кілька проблем, пов'язаних із читанням лекцій:

* увага учнів падає з кожною хвилиною;

* ця форма навчання подобається учням, у яких розвинена в основному слухова пам'ять;

* рівень засвоєння фактичного матеріалу низький;

* вважається, що всім учням потрібна однакова інформація, і всі учні засвоюють її однаковими темпами, що насправді не так2. Використання наочності під час лекції збільшує запам'ятовування матеріалу від 14 до 38%. Експеримент, проведений американськими дослідниками, показав, що використання візуальних засобів під час вивчення слів на 200 процентів поліпшує результати. Крім того, така презентація матеріалу забирає на 40 процентів менше часу, вона підсилює усну подачу матеріалу. Наочність варта не тільки сотень слів; а й утричі ефективніша за одні лише слова.

Якщо ж до роботи залучається слухова й зорова пам'ять, є більше шансів задовольнити потреби різних учнів, чий спосіб сприйняття матеріалу може суттєво відрізнятися.

Однак використання лише зорової та слухової пам'яті недостатнє.

Понад 2400 років тому Конфуцій сказав: Те, що я чую, я забуваю. Те, що я бачу, я пам'ятаю. Те, що я роблю, я розумію.

Ці три прості твердження обґрунтовують необхідність використання активних методів навчання. Дещо змінивши слова великого китайського педагога, можна сформулювати кредо інтерактивного навчання:

Те, що я чую, я забуваю.

Те, що я бачу й чую, я трохи пам'ятаю.

Те, що я чую, бачу й обговорюю, я починаю розуміти. Коли я чую, бачу, обговорюю й роблю, я набуваю знань і навичок.

Коли я передаю знання іншим, я стаю майстром.

Набагато важливіше навчити, ніж просто розповісти. Хоча останній метод простіший, доступніший і, безумовно, швидший. Ви можете швидко повідомити учням те, що вони повинні знати, і вони забудуть це ще швидше.

Процес навчання не автоматичне вкладання навчального матеріалу в голову учня. Він потребує напруженої розумової роботи дитини і її власної активної участі в цьому процесі. Пояснення й демонстрація, самі по собі, ніколи не дадуть справжніх, стійких знань. Цього можна досягти тільки за допомогою активного (інтерактивного) навчання.

Суть інтерактивного навчання у тому, що навчальний процес відбувається за умови постійної, активної взаємодії всіх учнів. Це співнавчання, взаємонавчання (колективне, групове, навчання у співпраці), де і учень і вчитель є рівноправними, рівнозначними суб'єктами навчання, розуміють, що вони роблять, рефлексують з приводу того, що вони знають, вміють і здійснюють.

Організація інтерактивного навчання передбачає моделювання життєвих ситуацій, використання рольових ігор, спільне вирішення проблеми на основі аналізу обставин та відповідної ситуації. Воно ефективно сприяє формуванню навичок і вмінь, виробленню цінностей, створенню атмосфери співробітництва, взаємодії, дає змогу педагогу стати справжнім лідером дитячого колективу.

Інтерактивні технології (ІТ) можна представити як різновид активних методів навчання. Але ми виділяємо їх в окремий розділ, щоб підкреслити важливу роль цих технологій у сучасній освіті.

Суть інтерактивних технологій полягає в тому, що навчання відбувається шляхом взаємодії всіх, хто навчається. Це співнавчання (колективне, кооперативне навчання, навчання у співпраці), в якому і вчитель, і учні є суб'єктами. Учитель виступає лише в ролі організатора процесу навчання, лідера групи учнів. ІТ найбільше відповідають особистісно зорієнтованому підходу до навчання. В процесі застосування інтерактивних технологій, як правило, моделюються реальні життєві ситуації, пропонуються проблеми для спільного вирішення, застосовуються рольові ігри. Тому ІТ найбільше сприяють формуванню в учнів умінь і навичок, виробленню особистих цінностей, створюють атмосферу співробітництва, творчої взаємодії в навчанні.

* Інтерактивні технології дають можливість забезпечити глибину вивчення змісту. Учні освоюють усі рівні пізнання (знання, розуміння, застосування, аналіз, синтез, оцінку). При цьому відсоток учнів, які засвоїли знання, досить високий (понад 50).

* Змінюється роль учнів. Вона активна: учні приймають важливі рішення щодо процесу навчання.

* Змінюється основне джерело мотивації навчання. Воно стає внутрішнім, це інтерес самого учня.

* Значно підвищується роль особистості педагога. Педагог більше розкривається перед учнями, виступає як лідер, організатор.

* Засвоєння незначного обсягу інформації потребує значного часу.

* Кожна інтерактивна технологія потребує попереднього розгляду і навчання учнів процедури. Викладач має менший контроль над обсягом і глибиною вивчення, часом і ходом навчання. Результати роботи учнів менш передбачувані. Дисципліна учнів на інтерактивному уроці може бути проблемою для вчителя.

* Практично відсутні методичні розробки та література з інтерактивних технологій.

Як правило, сучасна система навчання вимагає від учителя охоплення великого обсягу інформації, вона орієнтована на рівні "знання" й "розуміння". Це підштовхує педагога на використання в основному пасивних методів навчання. В середньовіччі використання пасивних методик було виправдане. Учитель мав можливість передати весь обсяг відомої на той час інформації з будь-якого предмета своєму учневі. У сучасному світі ситуація кардинально змінилася. Неможливо одній людині знати все, навіть у якійсь вузькій царині знання.

До того ж численні факти містяться в пам'яті комп'ютера. Учні ж повинні мати цілком інші навички: думати, розуміти суть речей, осмислювати ідеї та концепції і вже на основі цього вміти шукати потрібну інформацію, трактувати її та застосовувати в конкретних умовах, формулювати й відстоювати особисту думку. Саме цьому сприяють інтерактивні технології. Інтерактивні технології потребують певної зміни життя класу, а також значної кількості часу для підготовки як учням, так і педагогові.

Починайте з поступового застосування цих технологій, якщо ви або учні з ними не достатньо ознайомлені. Як педагогові, так і учням треба звикнути до них. Можна навіть скласти план їх впровадження. Краще старанно підготувати декілька занять у навчальному році, ніж часто проводити наспіх підготовлені "ігри".Можна провести з учнями особливе "організаційне заняття", створити разом з ними "правила роботи в класі". Налаштуйте учнів на старанну підготовку до навчальних семінарів. Використовуйте спочатку прості інтерактивні технології - робота в парах, малих групах, мозковий штурм тощо. Коли у вас і в учнів з'явиться досвід подібної роботи, такі заняття проходитимуть набагато легше, а підготовка не потребуватиме багато часу. Використання інтерактивних технологій - не самоціль.

Це лише засіб для досягнення такої атмосфери в класі, яка найкраще сприяє співробітництву, порозумінню й доброзичливості, дає можливість дійсно реалізувати особистісно орієнтоване навчання. Якщо застосування вами інтерактивних технологій у конкретному класі веде до протилежних результатів - треба переглянути вашу стратегію й обережно підходити до використання подібних технологій. Можливо, варто обговорити цю ситуацію з учнями (чи правильно ви розумієте й використовуєте ІТ, чи готові ви й учні до їх використання?).Деяким викладачам буває складно розкривати себе перед школярами, висловлювати особисту думку щодо матеріалу, показувати некомпетентність у деяких питаннях.

Безумовно, не всі викладачі "створені" для інтерактивних технологій. Проте їх використання дає можливість для фахового зростання, для зміни себе, для навчання разом з учнями.

Зробити перший крок допоможе сам новий підхід до навчання та його мети, за якого викладач відверто може визнати себе не спеціалістом і отримати "право" не знати відповіді на ті або інші запитання (до того ж багато запитань з будь-якого предмета не мають однозначної або єдино правильної відповіді). З іншого боку, після декількох старанно підготовлених уроків викладач зможе відчути, як змінилося ставлення до нього учнів, а також сама атмосфера в класі - і це послужить додатковим стимулом до роботи з інтерактивними технологіями.

Для ефективного застосування інтерактивних технологій, зокрема щоб охопити весь необхідний обсяг матеріалу і глибоко його вивчити (а не перетворити технології на безглузді "ігри заради самих ігор"), педагог повинен старанно планувати свою роботу, щоб:

* дати завдання учням для попереднього підготування: прочитати, продумати, виконати самостійні підготовчі завдання;

* відібрати для уроку або заняття такі інтерактивні вправи, які дали б учням "ключ" до освоєння теми;

* під час самих інтерактивних вправ дати учням час подумати над завданням, щоб вони сприйняли його серйозно, а не механічно або "граючись" виконали його;

* на одному занятті можна використовувати одну (максимум - дві) інтерактивних вправи, а не їх калейдоскоп;

* дуже важливо провести спокійне глибоке обговорення за підсумками інтерактивної вправи, зокрема акцентуючи увагу й на іншому матеріалі теми, прямо не порушеному в інтерактивній вправі;

* проводити швидкі опитування, самостійні домашні роботи з різноманітних матеріалів теми, які не були пов'язані з інтерактивними завданнями.

Для зміцнення контролю над ходом процесу навчання за умов використання інтерактивних технологій викладач повинен попередньо добре підготуватися:

* глибоко вивчити та продумати матеріал, у тому числі додатковий, наприклад, різноманітні тексти, зразки документів, приклади, ситуації, завдання для груп тощо;

* старанно планувати і розробити заняття: визначити хронометраж, ролі учасників, підготувати запитання й можливі відповіді, виробити критерії оцінки ефективності заняття (докладно описуючи хід занять, автори намагалися максимально полегшити підготовку викладача до проведення заняття);

* мотивувати учнів до вивчення шляхом добору найбільш цікавих для учнів випадків, проблем; оголошувати очікувані результати (мети) заняття й критерії оцінки роботи учнів;

* передбачити різноманітні методи для привернення уваги учнів, підтримання дисципліни, необхідної для нормальної роботи аудиторії; цьому, зокрема, можуть сприяти різноманітні вправи-розминки, письмовий розподіл ролей у групах тощо.

Передбачається, що оцінювання навчальних досягнень учнів за умов застосування інтерактивних технологій відбуватиметься у формі схвалювання будь-яких, навіть щонайменших успіхів та зусиль учнів. Коментарі щодо учнівських дій, навіть такі, що містять критику, мають починатися з позитивних зауважень. Коригування неточних, неправильних відповідей та дій можливе лише у формі пропозицій діяти інакше: "Можлива інша відповідь"... , "Існує інша точка зору"..., "Можна сказати (написати, зробити) інакше".... Передусім необхідно дати право самому учневі переглянути свій початковий варіант дій.

Методика перевірки навчальних досягнень учнів має відповідати меті та методиці викладання предмета. Якщо для перевірки знань існують традиційні способи оцінювання, то перевірка навичок потребує набагато більше часу, а переконатися у виховному ефекті навчання безпосередньо на уроці взагалі майже неможливо. Цінності, особисте ставлення проявлятимуться в реальному житті; завдання ж учителя - дати учням можливість висловлювати й захищати особисту думку в будь-яких навчальних ситуаціях у класі та поза школою.

Оцінюючи результати інтерактивного навчання, необхідно враховувати такі умови:

* підтримувати баланс перевірки знань, навичок;

* використовувати традиційні та інтерактивні технології оцінювання;

* застосовувати групове, змагальне та індивідуальне оцінювання, самооцінку та взаємооцінку учнів;

* обговорювати з учнями критерії оцінювання;

* враховувати досягнення класу та індивідуальний прогрес учнів.

Розглянемо застосування інтерактивних методів на уроках на прикладі малих груп учнів.

Робота в малих групах дає змогу учням набути навичок, необхідних для спілкування та співпраці. Вона стимулює роботу в команді. Ідеї, вироблені в групі, допомагають учасникам бути корисним одне одному. Висловлювання думок допомагає їм відчути особисті можливості та зміцнити їх.

Учитель об'єднує учнів у малі групи, розподіляє завдання між групами. Вони мають за короткий час (як правило, 3-10 хв) виконати це завдання та представити результати роботи своєї групи. Більшість завдань слід опрацьовувати саме в малих групах або парах, тому що учням краще висловитися в невеличкій групі. Робота в малих групах дає змогу заощадити час уроку, бо зникає потреба вислуховувати кожну людину у великій групі.

Коли ви починаєте роботу з малими групами:

1. Об'єднайте учнів у малі групи (4-6 осіб).

2. Ознайомте їх із ролями, які вони можуть виконувати.

* Спікер(керівник групи):

зачитує завдання групи;

організовує порядок виконання;

пропонує учасникам групи висловитися по черзі;

заохочує групу до роботи;

підбиває підсумки роботи;

визначає доповідача.

* Секретар:

веде записи результатів роботи своєї групи;

записи веде стисло й розбірливо;

як член групи, має бути готовим висловити думку групи під

час підбиття підсумків або допомогти доповідачеві.

* Посередник:

стежить за часом; заохочує групу до роботи.

* Доповідач:

чітко висловлює думку групи; доповідає про результати роботи групи.

3. Дайте кожній групі конкретне завдання та інструкцію щодо організації групової роботи:

* можна починати висловлюватися спочатку за бажанням, а потім по черзі;

* необхідно дотримуватись одного з правил активного слухання, коли хтось говорить, усі слухають і не перебивають. Намагатися обговорювати ідею, а не особи учнів, які висловили цю ідею;

* утримуватися від оцінок та образ учасників групи;

* намагатися в групі дійти спільної думки, хоча в деяких випадках у групі може бути особлива думка і вона має право на існування.

4. Виділіть час на виконання групової роботи. Під час групової роботи надайте кожній групі потрібну допомогу.

5. Запропонуйте групам представити результати роботи.

6. Прокоментуйте роботу груп.

РОБОТА В ПАРАХ

Однією з форм роботи в малих групах є робота в парах. Один із варіантів проведення:

* поставте учням питання для дискусії або гіпотетичної ситуації. Після пояснення питання або фактів, наведених у ситуації, дайте учням небагато часу для того, щоб продумати можливі відповіді або рішення самостійно;

* об'єднайте учнів у пари, визначте, хто з пари починатиме висловлюватись, і попросіть їх обговорити свої ідеї одне з одним. Краще зразу визначити час на висловлювання кожного з учасників пари і спільне обговорення. Це допоможе учням від початку звикнути до чіткої організації роботи в парах. Вони мають досягти згоди щодо відповіді або рішення.

Як приклад простого списку питань для роботи в парах:

Яке справжнє прізвище Івана Карпенка-Карого.

1) Тарковський;

2) Садовський;

3) Саксаганський;

4) Тобілевич.

Кожна пара обмінюється своїми ідеями та аргументами з усім класом, що допомагає провести дискусію.

"МОЗКОВИЙ ШТУРМ"

"Мозковий штурм"- це ефективний та добре відомий інтерактивний метод колективного обговорення, що широко використовується. Такий метод спонукає виявляти свою уяву та творчість шляхом вираження думок усіх учасників, допомагає знаходити декілька рішень щодо конкретної проблеми. Наведемо його на прикладі вівчення творчості Архипа Тесленка - оповідання "Школяр".

Порядок проведення:

1. Запропонуйте учням сісти так, щоб вони почувалися зручно та невимушено.

2. Визначте основні правила (див. далі).

3. Повідомте їм проблему, яку треба вирішити. В нашому випадку це питання. "Про що це оповідання "Школяр" Тесленка?" "Чому вчитель виявив зацікавленість Миколкою?"

4. Запропонуйте учасникам висловити свої ідеї з цього приводу.

5. Запитуйте їх по черзі надходження. Не вносьте в ідеї ніяких коректив.

6. Спонукайте учасників до висування нових ідей, додаючи при цьому свої особисті.

7. Намагайтеся не допустити глузування, коментарів або висміювання яких-небудь ідей.

8. Продовжуйте доти, доки будуть надходити нові ідеї.

9. На закінчення обговоріть та оцініть запропоновані ідеї. Учні в кінці мают задуматися, як багато значить в житті кожної людини можливість вчитися, ходити до школи чи іншого навчального закладу.

РОЗВ'ЯЗАННЯ ПРОБЛЕМ

Більшість дилем (тобто суперечливих питань) можна вирішувати, застосовуючи метод розв'язання проблем, що складається з кількох етапів:

Аналіз проблеми. Що трапилося ? Чому? Хто в ній задіяний ? Хто може бути зацікавлений у її розв'язанні? Якої інформації мені бракує й де її можна отримати?

Пошук розв'язання проблеми. Які способи її розв'язання? У чому їх переваги й недоліки? Які шанси і загрози вони несуть?

Вибір розв'язання. Яке розв'язання найкраще з точки зору загальноприйнятих цінностей, наприклад справедливості, а також інших критеріїв, наприклад низьких коштів або простоти? Які труднощі можуть з'явитися в процесі його реалізації? Якими будуть наступні кроки під час запровадження його в життя? Хто може ускладнити або унеможливити його? На кого можна розраховувати як на союзників?

СИМУЛЯЦІЙНІ ІГРИ (СИМУЛЯЦІЇ)

Це створення вчителем ситуацій, під час яких учні копіюють у спрощеному вигляді процеси, які відбуваються в справжньому суспільному, економічному та політичному житті. Отже, симуляції є "мініатюрною" версією реальності. Цей метод наближений до рольової гри, але він істотно відрізняється від неї, бо його мета - не представлення поведінки конкретних особистостей, а ілюстрування певних явищ і механізмів (наприклад, дії закону попиту і пропозиції, процедури ухвалення рішень в органах місцевого самоврядування чи механізм господарського росту).

Отже, в симуляції не йдеться про демонстрування акторських здібностей, а про вміле і за можливості безособове відтворення даного процесу. Звичайно, треба пам'ятати, що кожна симуляція спрощує дійсність, бо інакше неможливо було б провести її на уроці.

ЗАЙМИ ОСОБИСТУ ПОЗИЦІЮ

Цей метод корисний під час проведення в класі дискусії на суперечливу тему. Як проблеми слід використовувати дві протилежні думки, які не мають правильної відповіді.

Мета: це корисна вступна вправа для демонстрації різних думок із досліджуваної теми; дає учням можливість висловити свою точку зору і наприкінці уроку оцінити засвоєння цієї теми.

Порядок проведення:

1. Розмістіть плакати в протилежних кінцях кабінету. На одному з них написано "згоден", на іншому - "не згоден". (Варіанти: на плакатах можуть бути викладені полярні позиції щодо проблеми: наприклад, "пробувати наркотики заборонено" і "пробувати наркотики дозволено всім").

2. Вивісьте правила проведення вправи й обговоріть їх (викладені нижче).

3. Попросіть учасників стати біля відповідного плаката залежно від їхньої думки щодо обговорюваної проблеми.

4. Довільно виберіть кілька учасників і попросіть їх обґрунтувати свою позицію.

5. Після викладу різних точок зору запитайте, чи не змінив хто-небудь з учасників своєї думки і чи не хоче перейти до іншого плаката. Вони мають обґрунтувати причини свого переходу.

6. Запропонуйте учасникам назвати найбільш переконливу причину протилежної сторони.

Правила проведення вправи:

1. Говоріть по черзі. Не перебивайте один одного.

2. Не сперечайтесь одне з одним. Наводьте нові причини або ідеї.

3. Перейти від одного плаката до іншого можна в будь-який час. Будьте готові висловити причини зміни своєї позиції.

4. Вислухайте причини та ідеї інших. Якщо вас запитають, будьте готові відповісти, які інші причини або ідеї вам найбільше сподобалися.

ПРЕС-МЕТОД

ПРЕС-метод слід використовувати тоді, коли виникають суперечливі питання та під час проведення вправ, у яких треба зайняти визначену позицію з обговорюваної проблеми.

Мета: цей метод дає учням змогу під час уроків вибирати аргументи або висловлювати свою думку з дискусійного питання. Метод допомагає учням пояснити свої думки та сформулювати їх у виразній і стислій формі.

Порядок проведення:

Роздайте матеріали, в яких зазначено чотири етапи ПРЕС-методу:

ПОЗИЦІЯ

Я вважаю, що проблема морального вибору, яка раз у раз постає перед Федьком (за оповідинням Володимира Вінниченка "Федько-хламидник"), постійно дає йому можливість вибору між різними зразками поведінки.

(висловіть свою думку, поясніть, у чому полягає ваша точка зору)

ОБҐРУНТУВАННЯ

Федько тільки удає із себе затятого бешкетника тому, що вроджені сміливість і завзяття підштовхують героя до самовипробування. Але він завджи усвідомлює свою провину, при покаранні виявляє недитячу витримку.

(наведіть причину появи цієї думки, тобто на чому ґрунтуються докази на підтримку вашої позиції)

ПРИКЛАД

наприклад "Якби він схотів, то міг би одбрехатися, але Федько брехати не любить. Не лююить також Федько товаришів видавати".

(наведіть факти, які демонструють

ваші докази, вони зміцнять вашу позицію)

ВИСНОВКИ

Федько завджи виходить із вибробувань чесно, тому викликає повагу у читача.

(узагальніть свою думку, зробіть висновок про те, що необхідно робити; тобто, це заклик прийняти вашу позицію).

Поясніть механізм етапів ПРЕС-методу і дайте відповідь на можливі запитання учнів. Наведіть приклад до кожного з етапів.

Запропонуйте бажаючим спробувати цей метод до будь-якої проблеми на вибір.

Перевірте, чи розуміють учні механізм застосування методу.

Етапи можна адаптувати, пропонуючи учням наводити декілька варіантів своїх думок або прикладів.

Коли формулу зрозуміють усі учні, починайте вправу.

"МІКРОФОН"

Метод "Мікрофон" дає змогу кожному сказати щось швидко, по черзі, відповідаючи на запитання або висловлюючи свою думку чи позицію.

Уявіть, що у вас в руках мікрофон і саме вам потрібно висловити думку. Тому інші учні не можуть говорити, кричати з місця, оскільки право говорити має тільки той, у кого "символічний" мікрофон.

Наприклад. Питання: "Енеїду" Котляревського вважають...

Найпізнішим твором давньої українскої літератури.

Першим драматичним твором нової літератури.

Зразком героїчного епосу греків і українців.

Першим твором нової української літератури.

Українскою копією однойменного твору Вергілию.

Ці питання озвучує один учень, а потім мікрофон йде по черзі іншим учням, які відповідають кожен на одне із запитань

Інший варіант використання цього методу - питання "Вискажіть свої враження про оповідання "Сам собі пан" Бориса Гринченка". І потім іде розвиток цієї теми.

РОЗІГРУВАННЯ СИТУАЦІЇ ЗА РОЛЯМИ (ПРОГРАВАННЯ СЦЕНКИ)

Мета: розігрування ситуації за ролями - визначити ставлення до конкретної ситуації або проблеми, набути досвіду шляхом гри.

Рольова гра імітує реальність призначення ролей, які вам дісталися, та дає змогу діяти "як насправді". Ви можете розігрувати свої ситуації, в яких ви вже побували. Вона допомагає навчитися через досвід та почуття.

В ході рольової гри учасники "розігрують у ролях" певну проблему або ситуацію.

Імітація: учні реагують на конкретну проблему в рамках заданої програми. Хоча ці два підходи мають різноманітні характеристики, вони доповнюють один одного і мають на меті: подальший розвиток уяви і навиків критичного мислення; сприяння висловленню суджень та думок; виховання в учнів спроможності знаходити і розглядати альтернативні можливості дій; виховання співчуття до інших людей.

Порядок проведення:

1. Якщо рольову гру використовують у навчальному процесі, то така драматична вправа потребує ретельної підготовки. Початкові вправи мають бути простими з наступним ускладненням.

2. Не чекайте відшліфованої гри з самого початку. Дайте учням можливість провести рольову гру та імітувати історичні й сучасні ситуації. Змінюйте види діяльності.

Інтерактивні технології (ІТ)можна представити як різновид активних методів навчання. Але ми виділяємо їх в окремий розділ, щоб підкреслити важливу роль цих технологій у сучасній освіті. Суть інтерактивних технологій полягає в тому, що навчання відбувається шляхом взаємодії всіх, хто навчається. Це співнавчання (колективне, кооперативне навчання, навчання у співпраці), в якому і вчитель, і учні є суб'єктами. Учитель виступає лише в ролі організатора процесу навчання, лідера групи учнів. ІТ найбільше відповідають особистісно зорієнтованому підходу до навчання.

При застосування інтерактивних технологій, як правило, моделюються реальні життєві ситуації, пропонуються проблеми для спільного вирішення, застосовуються рольові ігри. Тому ІТ найбільше сприяють формуванню в учнів умінь і навичок, виробленню особистих цінностей, створюють атмосферу співробітництва, творчої взаємодії в навчанні.

# data[].attributes.attachment_link.title
Інтерактивні технології навчання

# data[].attributes.attachment_link.description
Інтерактивні технології на уроках української мови та літератури Ефективність інтерактивних технологій залежить від роботи вчителя: давати завдання учням для попередньої підготовки: прочитати, продумати, виконати самостійні підготовчі завдання; відбирати для уроку або заняття такі інтерактивні вправи, які дали б учням "ключ" до освоєння теми; під час самих інтерактивних вправ давати учням

# data[].attributes.headline
Опрацюйте матеріали "Творчої майстерні"

# data[].attributes.subject
Опрацюйте матеріали "Творчої майстерні"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ВІННИЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ

МІСЬКИЙ МЕТОДИЧНИЙ КАБІНЕТ

ЗАКЛАД "ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА І-ІІІ СТУПЕНІВ №10

ВІННИЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ"

Номінація "Навчально - методичний посібник"
Левицька Лариса Василівна,

учитель української мови та літератури

"спеціаліст вищої категорії"

тел. (067)4313194

Автор-упорядник Левицька Лариса Василівна , учитель української мови та літератури закладу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №10 Вінницької міської ради".

Рецензенти:

Максименюк О. М., заступник директора з навчально-виховної роботи закладу "Загальноосвітня школа I - III ступенів №10 ВМР", учитель української мови та літератури вищої кваліфікаційної категорії, "учитель-методист"

Черній Т.А., учитель української мови та літератури вищої кваліфікаційної категорії, "учитель-методист"

Рекомендовано методичною радою закладу "Загальноосвітня школа

І - ІІІ ступенів № 10 Вінницької міської ради" ( Протокол №5

від 06.02.2015р.)

Сучасні підходи до організації навчання й інтерактивні технології...........5

1.2. Інтерактивне нав чання як новітній підхід до організації навчального процесу в школі.............................................................................8

Види технологій інтерактивного уроку в процесі навчання.....................26

Опис педагогічного досвіду. Зразки відкритих уроків:

а) з української літератури.............................................................31

б) нестандартні форми проведення уроків позакласного читання............43

в) картки - завдання з різних мовознавчих тем.....................................57

Використан і джерела .....................................................................86

ВСТУП

Традиційним навчанням, структурою навчального матеріалу і способом його викладу узгоджуються інформаційно-пізнавальні конфлікти: вчитель

заздалегідь усе пояснює, позбавляючи можливості „поламати над суперечністю голову". Доцільність виявлення суперечностей у процесі учнівського пізнання не викликає сумнівів. С.Л. Рубінштейн вважав, що „мислити людина починає тоді, коли в неї виникає потреба щось зрозуміти. Мислення, як правило, починається з подиву або здивування, із суперечності".

Ф. Ніцше писав: "Людина - це стріла, пущена в майбутнє". Стріла реалізує себе в леті! Дати дитині цей лет - завдання вчителя.

Основні напрями реалізації цих шляхів: забезпечення розвитку освіти на основі нових прогресивних концепцій, запровадження сучасних технологій та наукових досягнень у навчальний процес, усунення уніфікації освіти, авторитарної педагогіки, що склалася у тоталітарній державі і призвела до нівелювання природних здібностей; підготовка нової генерації педагогічних кадрів; реорганізація існуючих та створення навчально-виховних закладів нового покоління, регіональних центрів та експериментальних майданчиків для відпрацювання педагогічних інноваційних та освітніх модулів.

Діяльність всіх типів загальноосвітніх закладів повинна спрямовуватись на формування національної інтелігенції, виховання обдарованої особистості, здатної самостійно діяти й приймати рішення у будь-яких ситуаціях.

Домінуючими в організації навчально-виховного процесу мають бути переорієнтація стратегії освіти (навчання та виховання) на здібності, інтереси учнів, подолання відчуження між учителем та учнем, звернення до надбань світової культури, насичення навчальних процесів ідеями людяності, толерантності. Розвиваюче навчання повинно забезпечуватись оновленим змістом освіти, цілеспрямованим формуванням способів діяльності, умінь і навичок.

Методи навчання мають забезпечити розвиток природних здібностей особистості. При цьому вчитель повинен бути психічно готовим до роботи дітьми із різною обдарованістю.

Сучасний етап розвитку народної освіти в Україні характеризується інтенсивними пошуками нового в теорії та практиці навчання, в управлінні.

У педагогіці виник новий напрям - педагогічна інноватика, яка стає спеціальною галуззю наукового знання, що характеризується певним змістом, принципами, тенденціями і закономірностями розвитку.

Педагогічні інновації - це результат творчого пошуку оригінальних нестандартних рішень, різноманітних педагогічних проблем. Прямим продуктом творчого пошуку можуть бути нові навчальні технології, оригінальні виховні ідеї, форми та методи виховання, нестандартні підходи в управлінні. Побічним продуктом інновацій, як процесом творчої діяльності ,є зростання педагогічної майстерності вчитель ,. рівня його культури, мислення, світогляду. Саме інноваційні процеси є механізмом інтенсивного розвитку школи і педагогіки. Інновації в педагогіці функціонують на рівнях створення, освоєння і втілення. Кожен з цих рівнів має свою технологію і особливості, залежні від багатьох чинників.

Інноваційні процеси зумовлюються рядом суперечностей, що відрізняються джерелом, предметним походженням, складністю. Основна суперечність розвитку системи освіти - невідповідність старих методів навчання, виховання і розвитку учнів новим умовам життя. Неоднозначний розвиток науково-технічного прогресу, нових форм господарювання, соціальні та екологічні стреси викликають необхідність оновлення змісту, форм методів і умов освіти.

Стрімке зростання обсягу інформації обумовлює необхідність її аналізу та оптимального підбору. Постійна робота щодо відбору навчального матеріалу і його оновлення - одна із суттєвих джерел інноваційних процесів у педагогіці.

Соціальне замовлення сучасного етапу розбудови нашої держави - це особистість, здатна творчо засвоювати знання. Це, у свою чергу, вимагає нових методів навчання, нестандартних форм виховання індивідуального підходу до особистості, тобто більших витрат часу порівняно із традиційними, усталеними у нашій школі. Ця суперечність також спонукає до пошуків інновацій.

Мета моєї роботи: дослідити та проаналізувати форми організації сучасного уроку.

На основі вище поданої мети ставлю перед собою такі завдання:

1.Опрацювати науково-педагогічну літературу з проблеми організації уроку в сучасній школі.

2.Визначити форми та методи організації в середній та старшій школі.

уроків з української мови та літератури в школі.

Гіпотеза - передбачити, що сучасний урок української мови та літератури в школі відрізняється за змістом, формою та структурою, що зумовлено новими вимогами щодо організації навчально-виховного процесу.

РОЗДІЛ І. СУЧАСНІ ПІДХОДИ ДО ОРГАНІЗАЦІЇ НАВЧАННЯ Й ІНТЕРАКТИВНІ ТЕХНОЛОГІЇ

1.1 Урок як форма організації навчання

Основним підходом до організації системи навчання в сучасній школі залишається класно-урочна система, за якої провідною формою організації навчальної роботи є урок.

У дидактиці під уроком розуміють основну одиницю освітнього процесу, чітко обмежену часовими рамками (45 хвилин), планом роботи та складом учнів (класом). Стосовно процесу навчання ,урок відіграє інтегруючу роль, оскільки відображає та поєднує такі його компоненти як мета, зміст, методи, засоби навчання, взаємодія вчителя та учнів.

Незважаючи на широке визнання в світі, класно-урочна система має багато недоліків. Найістотнішими з них є: орієнтованість на середнього учня; часто висока складність навчання для слабких учнів як за рахунок темпу, так і змісту навчання;неможливість повної реалізації в навчальному процесі індивідуальних особливостей учнів. Тому у XX столітті до уроку долучились такі форми, як консультації, заліки, семінари, практичні заняття тощо.

Водночас слід зазначити, що навчання - це підготовка молодої людини до життя і громадської активності в суспільстві і демократичній правовій державі на заняттях з будь-якого предмета шкільної програми. Це вимагає активізації навчальних можливостей учня замість переказування абстрактної, "готової" інформації, відірваної від їхнього життя і суспільного досвіду. Уроки також повинні надати учням основні пізнавальні і громадянські вміння, а також навички і зразки поведінки.

Уроки мають захоплювати учнів, будити в них інтерес та мотивацію, навчати самостійному мисленню та діям. Ефективність і сила впливу на емоції і свідомість учнів значною мірою залежить від умінь та стилю роботи конкретного вчителя.

Застосування інтерактивних технологій висуває певні вимоги до структури

уроків. Як правило, структура таких занять складається з п'яти елементів:

а) мотивація;

б) оголошення, представлення теми та очікуваних навчальних результатів;

в) надання необхідної інформації;

г) інтерактивна вправа - центральна частина заняття;

д) підбиття підсумків, оцінювання результатів уроку.

Розглянемо кожен цей елемент грунтовніше, аналізуючи методику його відтворення в рамках уроків з української мови та літератури.

Мета цього етапу - сфокусувати увагу учнів на проблемі й викликати інтерес до обговорюваної теми. Мотивація є своєрідною психологічною паузою, яка дає можливість учням насамперед усвідомити, що вони зараз почнуть вивчати інший (після попереднього уроку) предмет, що перед ними інший учитель і зовсім інші завдання. Суб'єкт навчання має бути налаштований на ефективний процес пізнання, мати в ньому особисту, власну зацікавленість. Усвідомлювати, що й навіщо він зараз робитиме. Без виникнення цих внутрішніх підвалин: мотивації учнів і мотивації навчальної діяльності - не може бути ефективного пізнання.

З цією метою можуть бути використані прийоми, що створюють проблемні ситуації, викликають у дітей здивування, подив, інтерес до змісту знань та процесу їх отримання, підкреслюють парадоксальність явищ та подій. Це може бути і коротка розповідь учителя, і бесіда, і демонстрування наочності, й нескладна інтерактивна технологія ("мозковий штурм", "мікрофон" тощо).

Оголошення, представлення теми та очікування навчальних результатів

Мета - забезпечити розуміння учнями змісту їхньої діяльності, тобто того, чого вони повинні досягти на уроці і чого від них чекає вчитель. Часто буває доцільно долучити до визначення очікуваних результатів всіх учнів.

Щоб визначити для себе майбутні результати уроку, учні інколи мають озвучити своє особисте ставлення до способів навчання та спланувати свої дії із засвоєння та застосування знань, передбачених темою. Без чіткого визначення й усвідомлення учнями результатів їхньої пізнавальної діяльності на уроках з використанням інтерактивних технологій, учні можуть сприйняти навчальний процес як гру ,не пов'язану з навчальним предметом.

Формулювання результатів інтерактивного уроку для сприяння успішному навчанню має відповідати таким вимогам:

-висвітлювати результати діяльності на уроці учнів, а не вчителя.

-щоб було зрозуміло, як можна виміряти такі результати, коли вони будуть досягнуті, наприклад: якщо після Вашого уроку учні вмітимуть "пояснювати суть явища та наводити приклади подібних явищ" - це легко перевірити і виміряти в оціночних балах, враховуючи, наприклад, точність і повноту пояснення і кількість прикладів, що наведено:

-бути коротким, ясним і абсолютно зрозумілим і для учнів, і для самого вчителя, і для батьків учнів, і для інших вчителів Ваш урок з огляду на те, чи досягне він очікуваних результатів.

Надання необхідної інформації

Мета цього елементу, етапу уроку - дати учням достатньо інформації для того, щоб на її основі виконувати практичні завдання, але за мінімально короткий час. Це може бути мінілекція, читання роздаткового матеріалу, виконання домашнього завдання, опанування інформацією за допомогою технічних засобів навчання або наочності. Для економії часу на уроці для досягнення особливого ефекту уроку можна подавати інформацію для попереднього домашнього вивчення, а на самому уроці вчитель може ще раз звернути на неї увагу, особливо на практичні поради, якщо необхідно прокоментувати терміни або організувати невеличке опитування. Ця частина уроку займає близько 10-15% часу.
1.2 Інтерактивне нав чання як новітній підхід до організації навчального процесу в школі
Інтерактивна вправа - центральна частина навчання

Її метою є засвоєння навчального матеріалу, досягнення результатів уроку. Інтерактивна частина уроку має займати близько 50-60 % часу на уроці. Обов'язковими є така послідовність та регламент проведення інтерактивної вправи:

-Інструктування - вчитель розповідає учням про мету вправи, правила, послідовність дій і кількість часу на виконання завдання, запитує, чи все зрозуміло учасникам (2-3 хв.).

-Об'єднання в групи і (або) розподіл ролей (1-2 хв.).

-Виконання завдання, при якому учитель виступає як організатор, помічник, учасник дискусії, намагаючись надати учасникам максимум можливостей для самостійної роботи і навчання у співпраці один з одним (5- 15хв.).

-Презентація результатів виконання вправи (3-15 хв.).

-Рефлексія результатів учнями: усвідомлення отриманих результатів, що досягається шляхом їх спеціального колективного обговорення або за допомогою інших прийомів (5-15 хв.). Рефлексія є природним невід'ємним і НАЙВАЖЛИВІШИМ компонентом інтерактивного навчання на уроці.

Вона дає можливість учням і вчителю:

-усвідомити, чого вони навчились;

-оцінити власний рівень розуміння та засвоєння навчального матеріалу і спланувати чіткі реальні кроки його подальшого опрацювання;

-порівняти своє сприйняття з думками, поглядами, почуттями інших й інколи скоригувати певні позиції;

-як постійний елемент навчання, привчати людину рефлексувати в реальному житті, усвідомлюючи свої дії та прогнозуючи подальші кроки;

-учителям побачити реакцію учнів на навчання та вносити необхідні корективи.

Рефлексія здійснюється в різних формах: у вигляді індивідуальної роботи, роботи в парах, групах, дискусії, письмовій та усній формах.

Рефлексія застосовується після закінчення певного етапу навчання.

Технології рефлексії після окремих вправ, фрагментів уроку.

Усне обговорення може проводитись за запитаннями:

-З якою метою ми робили цю вправу? - Які думки вона у нас викликала?

-Чому ви особисто навчились? - Чому б хотіли навчитись у подальшому?

На цьому етапі багато вчителів схильні розслабитися, провести, нечітко структуроване обговорення, усі погоджуються , що все було цікаво ( наприклад, рольова гра удалася, вправу виконали просто здорово тощо). , і цим справа закінчується. Учитель йде з почуттям виконаного обов'язку, учні розходяться з почуттям, що спробували щось новеньке.

На жаль, вони не враховували, що підсумки є найважливішою частиною інтерактивного уроку. Саме тут прояснюється зміст проробленого, підводяться риски під знаннями, які треба засвоїти і встановлюється зв'язок між тим, що вже відомо, і тим, що знадобиться в майбутньому.

Функції підсумкового етапу уроку:

-порівняти реальні результати з очікуваними;

-проаналізувати, чому відбувається так чи інакше;

-зробити висновки;

-закріпити чи відкоригувати засвоєння;

-намітити нові теми для обмірковування;

-скласти план подальших дій.

Говорячи про підсумки уроку, ми маємо на увазі процес, зворотний до інструктажу.

Методика проведення рефлексії на уроці включає такі етапи:

1.Зупинка дорефлексійної діяльності. Всяка попередня діяльність має бути призупинена. Якщо виникли труднощі в розв'язанні проблеми, то після рефлексії її розв'язання може бути продовжене.

2.Відновлення послідовності виконання дій. Усно чи письмово підтверджується все, що зроблено, в тому числі й те, що на перший погляд здається дріб'язковим.

3.Вивчення відтвореної послідовності дій з точки зору її ефективності, продуктивності, відповідності поставленим завданням тощо. Параметри для аналізу рефлексійного матеріалу вибираються із запропонованих учителем.

4.Виявлення та формулювання результатів рефлексії. Таких результатів може бути виявлено кілька видів:

-предметна продукція діяльності - ідея, пропозиції, закономірності,

відповіді на запитання тощо:

-способи, що використовувалися чи створювалися в ході діяльності

-гіпотези щодо майбутньої діяльності.

5. Перевірка гіпотез у наступній діяльності.

Рефлексія не повинна бути лише вербальною - це можуть бути малюнки, схеми, графіки тощо.

1.2 Інтерактивне навчання як новітній підхід до організації навчального процесу в школі

Перш ніж перейти до ґрунтовного розгляд інтерактивного уроку, спробуємо з'ясувати загальну суть інтерактивного навчання і порівняємо його із загальновідомими, традиційними підходами до навчання. Виходячи з мети, яку я поставила перед собою, скористаюсь підходами, запропонованими Я. Голантом ще в 60-х рр XX ст., і охарактеризую три основні моделі навчання, що існують у сучасній школі. Я. Голант виділяв активну та пасивну моделі навчання залежно від участі учнів у навчальній діяльності. Зрозуміло, що термін "пасивна" є умовним, оскільки будь-який спосіб навчання обов'язково передбачає певний рівень пізнавальної активності суб'єкта - учня, інакше досягнення результату, навіть мінімального, неможливе. У такій класифікації Я. Голант скоріше використовує "пасивність" як визначення низького рівня активності учнів, переважно репродуктивної діяльності за майже повної відсутності самостійності і творчості.
Класифікація сучасних форм організації діяльності учнів на уроці
До цієї класифікації додамо інтерактивне навчання як певний різновид активного, який має свої закономірності та особливості.

Учень виступає в ролі "об'єкта" навчання, повинен засвоїти й відтворити матеріал, переданий йому вчителем, текстом підручника тощо - джерелом правильних знань. До відповідних методів навчання належать методи, за яких учні лише слухають і дивляться (лекція-монолог, читання, пояснення, демонстрація й відтворювальне опитування учнів). Учні, як правило, не

спілкуються між собою і не виконують якихось творчих завдань.

Такий тип навчання передбачає застосування методів, які стимулюють пізнавальну активність і самостійність учнів. Учень виступає "суб'єктом" навчання, виконує творчі завдання, вступає в діалог з учителем. Основні методи: самостійна робота, проблемні та творчі завдання (часто домашні), запитання від учня до вчителя і навпаки, що розвивають творче мислення.

Слово "інтерактив" прийшло до нас з англійської від слова "interact", де "inter"- взаємний! "act" -діяти. Таким чином, інтерактивний - здатний до взаємодії, діалогу.

Суть інтерактивного навчання у тому, що навчальний процес відбувається за умови постійної, активної взаємодії всіх учнів. Це співнавчання, взаємонавчання (колективне, групове, навчання у співпраці), де і учень і вчитель є рівноправними, рівнозначними суб'єктами навчання, розуміють, що вони роблять, рефлексують з приводу того, що вони знають, вміють і здійснюють. Організація інтерактивного навчання передбачає моделювання життєвих ситуацій, використання рольових ігор, спільне вирішення проблеми на основі аналізу обставин та відповідної ситуації. Воно ефективно сприяє формуванню навичок і вмінь, виробленню цінностей, створенню атмосфери співробітництва, взаємодії, дає змогу педагогу стати справжнім лідером дитячого колективу.

Інтерактивна взаємодія виключає як домінування одного учасника навчального процесу над іншими, так і однієї думки над іншою.

Під час інтерактивного навчання учні вчаться бути демократичними, спілкуватися з іншими людьми, критично мислити, приймати продумані рішення.

Дослідження, проведені Національним тренінговим центром, показують, що інтерактивне навчання дозволяє різко збільшити процент засвоєння матеріалу, оскільки впливає не лише на свідомість учня, а й на його почуття, волю (дії, практику). Результати цих досліджень були відображені в схемі, що отримала назву "Піраміда навчання".

Лекція - 5% засвоєння Читання - 10% засвоєння Внідео/аудіо матеріали - 20% засвоєння Демонстрація - 30% засвоєння Дискусійні групи - 50% засвоєння Практика через дію - 75%) засвоєння Навчання інших / застосування отриманих знань відразу ж - 90%) засвоєння.

З піраміди видно, що найменших результатів можна досягти за умов пасивного навчання (лекція - 5%, читання - 10%), а найбільших - інтерактивного (дискусійні групи - 50%, практика через дію - 75%, навчання інших чи негайне застосування - 90%). Це, звичайно, середньостатистичні дані, і в конкретних випадках результати можуть бути дещо іншими, але в середньому таку закономірність може простежити кожен педагог. Ці дані цілком підтверджуються дослідженнями сучасних російських психологів.

Однією з причин незадовільного засвоєння учнями почутого на уроці є темп, із яким учитель говорить, і ступінь сприйняття дітьми його мовлення.

Більшість вчителів промовляє приблизно від 100 до 200 слів за хвилину. Але діти не здатні сприйняти такий потік інформації. За високої концентрації уваги людина може сприйняти від 50 до 100 слів за хвилину, тобто половину. Проте здебільшого, навіть тоді, коли навчальний матеріал цікавий, учням важко зосереджувати увагу протягом тривалого часу. Вони відволікаються, починають обдумувати деталі почутого чи навіть проблему або ситуацію, що не стосується уроку.

Наукові дослідження твердять, що для того, щоб учні слухали і не думали над сторонніми речами, вчителі повинні промовляти від 400 до 500 слів за хвилину. Адже це неможливо, бо людина говорить у чотири рази повільніше, а тому учні відволікаються, і часом їм стає нудно.

Дослідження, проведене в одному з американських "коледжів, де переважає лекційна форма навчання, показало, що студенти були неуважні приблизно 40 процентів часу. Більше того, коли за перші десять хвилин студенти ще могли запам'ятати 70 процентів інформації, то за останні десять хвилин уроку вони сприймали всього 20 процентів матеріалу. Не дивно, що студенти під час викладання лекційного вступного курсу до психології знали лише на 8% більше, ніж контрольна група, яка не слухала курсу взагалі.

Два відомих фахівці в галузі кооперативної освіти Д. та Р. Джонсон разом з К.Смітом указують на кілька проблем, пов'язаних із читанням лекцій:

*увага учнів падає з кожною хвилиною;

*ця форма навчання подобається учням, у яких розвинена в основному слухова пам'ять;

*рівень засвоєння фактичного матеріалу низький;

*вважається, що всім учням потрібна однакова інформація, і всі учні засвоюють її однаковими темпами, що насправді не так.

Використання наочності під час лекції збільшує запам'ятовування матеріалу від 14 до 38% . Експеримент, проведений американськими дослідниками, показав, що використання візуальних засобів під час вивчення слів на 200 процентів поліпшує результати. Крім того, така презентація матеріалу забирає на 40 процентів менше часу, вона підсилює усну подачу матеріалу. Наочність варта не тільки сотень слів, а й утричі ефективніша за одні лише слова.

Якщо ж до роботи залучається слухова й зорова пам'ять, є більше шансів задовольнити потреби різних учнів, чий спосіб сприйняття матеріалу може суттєво відрізнятися.

Однак використання лише зорової та слухової пам'яті недостатнє.

Дещо змінивши слова великого китайського філософа Конфуція, можна сформулювати кредо інтерактивного навчання:

Те, що я чую, я забуваю,

Те, що я бачу й чую, я трохи пам'ятаю.

Те, що я чую, бачу й обговорюю, я починаю розуміти.

Коли я чую, бачу, обговорюю й роблю, я набуваю знань і навичок,

Коли я передаю знання іншим, я стаю майстром.

Набагато важливіше навчити, ніж просто розповісти. Хоча останній метод простіший, доступніший і, безумовно, швидший. Ви можете швидко повідомити учням те, що вони повинні знати, і вони забудуть це ще швидше.

Процес навчання не автоматичне вкладання навчального матеріалу в голову учня. Він потребує напруженої розумової роботи дитини і її власної активної участі в цьому процесі. Пояснення й демонстрація, самі по собі, ніколи не дадуть справжніх, стійких знань. Цього можна досягти тільки за допомогою активного (інтерактивного) навчання.

Усе сказане вище, звичайно, не означає, що потрібно використовувати тільки інтерактивне навчання. Для навчання важливі всі рівні пізнання і всі види методик та технологій. Як можна помітити з поданого нижче опису різноманітних інтерактивних технологій, обов'язковим складником їх є і так звані пасивні методи. Сильні й слабкі сторони пасивного, активного та інтерактивного навчання можна подати у вигляді таблиці.﻿﻿

﻿

Ця таблиця також допоможе вчителеві вибрати тип уроку залежно від завдань і умов роботи. Як правило, сучасна система навчання чекає від учителя охоплення великого обсягу інформації й орієнтована на "знання" і "розуміння". Це підштовхує педагога на використання в основному пасивного навчання. У середньовіччі використання пасивних методів було виправдано. Учитель мав можливість передати весь обсяг відомої на той час інформації з будь-якого предмета своєму учню. У сучасному світі ситуація кардинально змінилася. Неможливо одній людині знати все навіть у якійсь вузькій галузі знання. До того ж, як відомо, численні факти добре запам'ятовують комп'ютери. Учні ж повинні мати інші навички: думати, розуміти суть речей, осмислювати ідеї й концепції і вже на основі цього вміти шукати потрібну інформацію, трактувати її і застосовувати в конкретних умовах. Цьому саме і сприяють інтерактивні технології. Проте, як ми бачимо з таблиці, при їхньому застосуванні , педагог стикається з певними труднощами.

Для того, щоб подолати труднощі у застосуванні окремих інтерактивних технологій і перетворити їхні слабкі сторони в сильні, треба пам'ятати:

■Інтерактивна взаємодія потребує певної зміни всього життя класу, а також значної кількості часу для підготування як учням, так і педагогу. Починайте з поступового включення елементів цієї моделі, якщо ви або учні з ними незнайомі. Як педагогу, так і учням треба звикнути до них. Можна навіть створити план поступового впровадження інтерактивного навчання. Краще старанно підготувати кілька інтерактивних занять у навчальному році, ніж часто проводити наспіх підготовлені "ігри".

■Можна провести з учнями особливе "організаційне заняття" і створити разом із ними "правила роботи в класі". Налаштуйте учнів на старанну підготовку до інтерактивних занять. Використовуйте спочатку прості інтерактивні технології - робота в парах, малих групах, мозковий штурм тощо. Коли у вас і в учнів з'явиться досвід подібної роботи, такі заняття будуть проходити набагато легше, а підготовка не потребуватиме багато часу.

■Використання інтерактивного навчання не самоціль. Це лише засіб для досягнення тієї атмосфери в класі, яка найкраще сприяє співробітництву, порозумінню і доброзичливості, надає можливості дійсно реалізувати особистісно-орієнтоване навчання.

■Якщо застосування вами інтерактивної моделі у конкретному класі веде до протилежних результатів, треба переглянути вашу стратегію й обережно підходити до її використання.

■Для ефективного застосування інтерактивного навчання, зокрема, для того щоб охопити весь необхідний матеріал і глибоко його вивчити (а не перетворити технології в безглузді "ігри заради самих ігор"), педагог повинен

старанно планувати свою роботу, щоб:

>дати завдання учням для попереднього підготування: прочитати, продумати, виконати самостійні підготовчі завдання;

>відібрати для уроку або заняття такі інтерактивні вправи ,які дали б учням "ключ" до освоєння теми;

>під час самих інтерактивних вправ дати учням час подумати над завданням, щоб вони сприйняли його серйозно, а не механічно або "граючись" виконали його;

>на одному занятті можна використовувати одну (максимум - дві) інтерактивні вправи, а не їх калейдоскоп;

>дуже важливим є проведення спокійного глибокого обговорення за підсумками інтерактивної вправи, зокрема акцентуючи увагу і на іншому матеріалі теми, прямо не порушеному в інтерактивній вправі;

>проводити швидкі опитування, самостійні домашні роботи з різноманітних матеріалів теми, що не були пов'язані з інтерактивними завданнями.

1.3 Класифікація сучасних форм організації діяльності учнів на уроці

В сучасній дидактиці виділяють чотири форми організації навчальної діяльності учнів:

*парна (взаємодія учня з учнем чи вчителя з учнем);

*групова (вчитель одночасно навчає весь клас);

*кооперативна (колективна) (всі учні активні і навчають один одного);

*індивідуальна (самостійна) робота учня.

Кожна з цих форм має свої особливості, які необхідно враховувати, підбираючи ті чи інші способи організації засвоєння учнями знань (методи, технології).

Групова (фронтальна) форма організації навчальної діяльності учнів передбачає навчання однією людиною (здебільшого вчителем) групи учнів чи цілого класу.. Усі учні працюють разом чи індивідуально над одним завданням із

наступним контролем результатів.

Колективна (кооперативна) форма навчальної діяльності учнів проводиться у малих групах учнів, об'єднаних спільною навчальною метою. За такої організації навчання вчитель керує роботою кожного учня опосередковано, через завдання, якими він спрямовує діяльність групи. Кооперативне навчання відкриває для учнів можливості співпраці зі своїми ровесниками, дозволяє реалізувати природне прагнення кожної людини до спілкування, сприяє досягненню учнями високих результатів засвоєння знань та формування вмінь. Така модель легко й ефективно поєднується з традиційними формами і методами навчання і може застосовуватися на різних етапах навчання.

Загальнокласну роботу, яка поширена в сучасній українській школі, не можна назвати колективною перш за все тому ,що при загальнокласній роботі учні не мають спільної мети. Адже вчитель ставить перед дітьми не спільну, а однакову для всіх мету.

Внаслідок цього в учнів виробляється ставлення до навчальної діяльності не як до спільної і творчої праці, а як до чогось індивідуального й обов'язкового. Діяльність, спрямована на досягнення спільної мети, об'єднує, а однакової - викликає конкуренцію, змагання.

Спільну мету легко відрізнити від однакової для всіх. Якщо завдання, поставлене вчителем, може виконати кожен учень самостійно, то така мета однакова для всіх. А якщо за певний, вказаний проміжок часу завдання можуть виконати лише всі учні спільними зусиллями, то така мета є спільною. Одна людина досягти її не в змозі.

Навчальна мета може бути спільною в тому випадку, коли в ході навчання, окрім засвоєння нових знань, умінь і навичок , група учнів навчає кожного свого члена. Це передбачає систематичну участь кожного учня в навчанні всіх.

На традиційному уроці найчастіше використовують групову (фронтальну) форму організації навчальної діяльності учнів. Усі спроби осучаснити класно- урочну систему, позбавити її притаманних їй недоліків були пов'язані з використанням у рамках уроку ще й парної та колективної форм.

Співробітництво (кооперація) - це спільна діяльність для досягнення загальних цілей. У межах спільної діяльності індивідууми прагнуть одержати результати, що є вигідними для них самих і для всіх інших членів групи. Кооперативним навчанням називається такий варіант його організації, за якого учні працюють у невеликих групах, щоб забезпечити найбільш ефективний навчальний процес для себе і своїх товаришів. Одержавши інструкції від учителя, учні об'єднуються і невеликі групи. Потім вони виконують отримане завдання доти, поки всі члени групи не зрозуміють і не виконають успішно. Спільні зусилля приводять до того, що всі члени групи прагнуть до взаємної вигоди.

У ситуаціях кооперативного навчання існує позитивна взаємозалежність цілей, що досягаються учнями вони розуміють, що можуть досягти своїх особистих цілей тільки за умови, що їхні товариші по групі також досягнуть успіху.

Навчальні цілі учнів можуть бути структуровані по-різному: одні стимулюють спільні зусилля, другі - конкуренцію, треті - тільки зусилля окремої особистості. На відміну від ситуації кооперативного навчання, ситуація конкуренції виникає , коли учні змагаються один з одним, щоб досягти мети, що насправді досяжна тільки для одного чи кількох учнів. У конкуренції присутня негативна взаємозалежність між цілями, що досягаються. Учні розуміють, що вони досягають своїх цілей (тільки за умови, що інші учні класу зазнають невдачі. Здійснюється нормативна оцінка власних досягнень. У підсумку - учні або ретельно працюють, щоб перемогти інших однокласників, або, махнувши рукою, відступають, оскільки не вірять, що |в них є шанс на перемогу

Зарубіжні дослідження кооперативного, конкурентного й індивідуального навчання вказують на те, що співробітництво, порівняно з конкуренцією й індивідуальними зусиллями, приводить до:

а) більш високих досягнень і більшої продуктивності;

б) більш турботливих, чуйних і відданих взаємин;

в) більшого психологічного здоров'я дітей, соціальної компетентності і самоповаги.

Позитивний ефект, що має співробітництво для досягнення багатьох важливих результатів, робить кооперативне навчання одним з найбільш цінних інструментів в арсеналі педагога.

Об'єднавши учнів у групи і поставивши їм завдання працювати разом, не можна розраховувати, що це само собою приведе до спільної діяльності. Об'єднання в групи, цілком може закінчитися конкуренцією, причому в тісному просторі. Організувати урок таким чином, щоб учні дійсно працювали в режимі співробітництва, можна лише розуміючи, які компоненти запускають механізм співробітництва.

Оволодіння суттєвими компонентами співробітництва дає можливість вчителям:

*застосовувати кооперативне навчання за умов роботи за діючими навчальними програмами в межах звичайних шкільних курсів;

*перебудовувати уроки, вже побудовані на принципах кооперативного навчання, таким чином, щоб вони відповідали даній навчальній ситуації і дозволяли корегувати недоліки навчальних програм та недостатній пізнавальний рівень учнів;

*діагностувати проблеми, що можуть виникнути в деяких учнів при кооперативному навчанні, і втручатися, щоб збільшити ефективність навчання в групі.

Суттєвими компонентами співробітництва є навчання:

Позитивна взаємозалежність. Її можна вважати успішно вибудованою, коли члени групи розуміють, що вони пов'язані один з одним такою мірою, що один не може бути успішним, якщо не будуть успішними усі. Отже, групові нові цілі і завдання варто розробляти і повідомляти учням так щоб вони повірили, що вони або "потонуть", або "випливуть") але тільки разом.

Другий основний елемент спільного навчання - особистісна взаємодія, що стимулює діяльність, причому важливо, щоб учні фізично розташовувалися обличчям один до одного. Учні повинні спільно займатися реальною діяльністю, у якій кожний працює на успіх не тільки свій, а й товаришів, спільно використовуючи можливості, допомагаючи один одному. Існують важливі види пізнавальної діяльності і міжособнстісної динаміки, що можуть здійснитися тільки у випадку, коли учні сприяють навчанню один одного.

Сюди належить і усне пояснення того, як вирішувати проблеми, і передача друзям власних знань, і перевірка розуміння, і обговорення досліджуваних понять. Завдяки цьому групи кооперативного навчання є одночасно системою академічної (кожен учень має когось, кому небайдужі його успіхи в навчанні, бере на себе зобов'язання з надання допомоги) й особистісної підтримки (кожен учень має когось, хто тому по-людськи відданий).

Третій елемент - індивідуальна і групова підзвітність. Два рівні підзвітності повинні неодмінно бути структурно включені в уроки, засновані на кооперативному навчанні. Група повинна нести відповідальність за досягнення своїх цілей, і кожен член повинен відповідати за свою частину роботи. Індивідуальна підзвітність існує, коли оцінюється діяльність кожної особи, і результати надходять назад у групу, і самій особі - з метою встановити, хто більше потребує допомоги, підтримки і схвалення в ході навчання. Ціль кооперативного навчання в навчальних групах полягає в тому, щоб кожен член групи зміцнився, реалізувався як повноправна особистість.

Четвертим елементом спільного навчання є розвиток навичок міжособистісного спілкування і спілкування в невеликих групах. Спільне навчання є по своїй суті складнішим, ніж конкурентне чи індивідуальне навчання, оскільки учні повинні одночасно виконувати певне завдання (вивчення змісту навчального предмета) і робити групову роботу (ефективно функціонувати як єдина група). Соціальні здібності необхідно розвивати в учнів так само цілеспрямовано й акуратно, як і академічні навички. Навички керівництва, прийняття рішень, вироблення довіри, спілкування й улагоджування конфліктів дають учням можливість успішно справитися як із процесом групової роботи, так і з виконанням академічного завдання. Оскільки співробітництво і конфлікт нерозривно пов'язані процедури, то навички конструктивного розв'язання конфліктів особливо важливі для довгострокового успіху при кооперативному навчанні.

П'ятим основним елементом кооперативного навчання є обробка даних про роботу групи. Таке опрацювання відбувається, коли члени групи обговорюють, на скільки успішно вони досягають своїх цілей і як вони підтримують ефективні робочі стосунки.

Група повинна розібратися, які дії окремих її членів корисні, а які марні, і прийняти рішення про те, як варто поводитися надалі: що залишити і що змінити у своїй поведінці. Підвищення ефективності процесу навчання відбувається завдяки ретельному аналізу того, як співпрацюють члени групи, і визначенню способів поліпшення ефективності цієї роботи.

Кооперативне навчання може здійснюватись не тільки в групах, а й у парах. Пара є різновидом навчального колективу, де відбувається взаємонавчання. Взаємодія учнів у парі, порівнянно з групою, має свої особливості. Робота в парах застосовується і як окрема самостійна технологія навчання, як підготовчий етап до роботи в групах, який допомагає розвинути в учнів комунікативні та інші вміння і навички. Невимушена обстановка в малій групі сприяє розвиткові у сором'язливих учнів навичок міжособистісного спілкування. Крім того, технології кооперативного навчання вчать учнів уникати конфліктних ситуацій при вирішенні спірних питань.

Дискусії в малих групах стимулюють роботу командою. Потік ідей допомагає учням бути корисними один одному. Висловлення думок дає їм змогу відчути їхні власні ресурси та зміцнити їх.

Сутнісним є встановлення міцного контакту між учителем і класом, а також між учнями.

Отже, основними ознаками кооперативної групової роботи є:

1.Поділ класу на групи для досягнення конкретного навчального результату.

2.Склад групи не може бути постійним протягом тривалого часу. Він змінюється залежно від змісту і характеру навчальних завдань, що необхідно виконати.

3.Кожна група розв'язує певну проблему, визначену завданням.

4. Завдання в групі виконується таким способом, щоб можна було врахувати й оцінити індивідуальний внесок кожного члена групи й групи в цілому. Кількість учнів у групі залежить від загальної кількості їх у класі, характеру й обсягу знань, що опрацьовуються, наявності необхідних матеріалів, часу, відведеного на виконання роботи, вона обумовлюється наданням кожному учневі можливості зробити чітко визначений внесок у виконання завдання. Оптимальною вважають групу з 3-6 осіб.

Зі збільшенням розміру групи збільшується рівень набуття спроможності, досвіду і навичок. Проте підвищується ймовірність порушень правил поведінки, прийнятих усіма. Групи непарної і парної кількості членів - незгода складніше долається в групах з парною кількістю членів. Групам з непарною кількістю властива краща спроможність вибратися з глухого кута.

Об'єднання в групи може здійснюватись вчителем (здебільшого на добровільній основі, за результатами жеребкуванню або самими учнями за власним вибором.

Таким чином, використання групових форм організації діяльності учнів у рамках класно-урочної системи навчання дає змогу позбутися деяких її вад і є однією з умов використання інтерактивних технологій навчання.

РОЗДІЛ II. ВИДИ ТЕХНОЛОГІЙ ІНТЕРАКТИВНОГО УРОКУ в ПРОЦЕСІ НАВЧАННЯ

Для засвоєння навчального матеріалу необхідно, щоб теорія не розходилася з практикою. Тому вчитель після пояснення теоретичного матеріалу завжди звертає увагу на практичні елементи у вивченні даного матеріалу. Саме практична частина у навчанні повинна бути домінуючою.

Працюючи в школі не один рік, я спостерігала, що інтегроване навчання створює комфортні умови, за яких кожен учень відчуває свою успішність, інтелектуальну спроможність.

Слід зауважити також, що, враховуючи відсутність у науковій літературі будь-якої класифікації інтерактивних технологій навчання, ми визначили їх умовну робочу класифікацію за формами навчання (моделями), у яких реалізуються інтерактивні технології. Ми розподіляємо їх на чотири групи залежно від мети уроку та форм організації навчальної діяльності учнів:

*Інтерактивні технології кооперативного навчання.

*Інтерактивні технології колективно-групового навчання.

*Технології ситуативного моделювання.

*Технології опрацювання дискусійних питань.

Парна і групова робота організовується як на уроках засвоєння, так і на уроках застосування знань, умінь та навичок. Це може відбуватися одразу ж після викладу вчителем нового матеріалу, на початку нового уроку замість опитування, на спеціальному уроці, присвяченому застосуванню знань, умінь та навичок, або бути частиною повторювально-узагальнюючого уроку.

Технологія "Робота в парах" особливо актуальна на початкових етапах навчання учнів роботи у малих групах. Вона була використана для досягнення дидактичної мети: засвоєння, закріплення, перевірки знань. За умов парної роботи всі діти в класі отримали рідкісну можливість говорити, висловлюватись. Робота в парах дала учням час подумати, обмінятись ідеями з партнером і лише тоді озвучувати свої думки перед класом. Вона посприяла розвитку навичок спілкування, вміння висловлюватись, критичного мислення, вміння переконувати й вести дискусію. Використання цього методу сприяло тому, що учні не могли ухилитись від виконання завдання. Під час роботи в парах швидко виконували вправи, які за інших умов потребували великої затрати часу. Серед них:

*Обговорювали короткий текст, завдання, письмовий документ.

*Брали інтерв'ю і визначали ставлення партнера до заданого читання, лекції чи іншої навчальної діяльності.

*Зробили критичний аналіз письмової роботи один одного.

*Сформулювали підсумок уроку з теми.

*Розробили разом питання до викладача та інших учнів.

*Проаналізували разом проблему, вправу.

*Протестували та оцінили один одного.

*Дали відповіді на запитання вчителя.

*Порівняли записи зроблені в класі.

Для організації роботи було:

*запропоновано учням завдання, поставлено запитання для невеликої дискусії. Після пояснення питань та фактів, наведених у завданні, було дано їм 2 хв. для продумування можливих відповідей індивідуально.

*об'єднано учнів у пари, визначено,хто з них буде висловлюватись першим, і щоб обговорили свої ідеї один з одним. Зразу визначено час на висловлення кожного в парі і спільне обговорення. Це допомагає звикнути до чіткої організації роботи в парах.

*по закінченні часу на обговорення кожна пара представляє результати роботи, обмінюється своїми ідеями та аргументами з усім класом. За потребою це може бути початком дискусії. (Див. додаток 1).

На уроках української літератури використовується також відома інтерактивна технологія колективного обговорення, що широко застосовується для вироблення кількох вирішень конкретної проблеми. "Мозковий штурм" спонукає учнів проявити уяву та творчість, дає їм можливість вільно висловлювати свої думки.

Мета "мозкового штурму" в тому, щоб зібрати якомога більше ідей щодо проблеми від усіх учнів протягом обмеженого періоду часу.

Організація роботи:

Після презентації проблеми та чіткого формулювання проблемного питання, запропоновано всім висловити ідеї, коментарі щодо цієї проблеми. Усі пропозиції записуються на дошці чи великому аркуші паперу в порядку їх виголошення без зауважень, коментарів.

Звертається увага на такі моменти:

1.Під час "висування ідеї" не пропускати жодної. Бо якщо судити про ідеї і оцінювати їх, учні зосередять більше увагу на відстоюванні своїх ідей, ніж на пропозиції нових.

2.Необхідно заохочувати всіх до висування якомога більшої кількості ідей. Варто підтримувати і фіксувати навіть фантастичні ідеї.

3.Кількість ідей заохочується. В остаточному підсумку кількість породжує якість. В умовах висування великої кількості ідей учасники "штурму" мають можливість пофантазувати.
Ажурна пилка
4.Спонукайте всіх учнів розвивати або змінювати ідеї інших. Об'єднання висунутих раніше ідей призвело до появи нових, які перевершили первинні.

Технологія використовується для створення на уроці ситуації, яка дає змогу учням працювати разом для засвоєння великої кількості інформації за короткий проміжок часу. Ефективна і може змінити лекцію у тих випадках, коли початкова інформація повинна бути донесена до учнів перед проведенням основного уроку. Заохочує учнів допомагати один одному вчитися, навчаючи.

Організація роботи:

1.Щоб підготувати учнів до уроку з великим обсягом інформації, слід підібрати матеріал, необхідний для уроку і підготувати індивідуальний інформаційний пакет для кожного учня ( вирізки з газет, статті тощо).

2.Підготувати таблички з кольоровими позначками, щоб учні змогли визначити завдання для їхньої групи. Кожен учень входить у дві групи - "домашню" і "експертну". Спочатку учні були об'єднані у "домашні" групи, а потім створені "експертні" групи за допомогою кольорових позначок. У кожній "домашній" групі всі учасники мали позначки різних кольорів, а у кожній "експертній" - однакові.

3.Учнів розписали по "домашніх" групах від 3 до 5 осіб - , залежно від кількості учнів. Кожен учень був поінформований, хто входить до його "домашньої" групи, тому що її члени збирались раніше. "Домашнім" групам дали "порцію" інформацію для засвоєння, щоб обмінятись нею потім з іншими.

4.Після завершення роботи "домашніх" груп учні розійшлися по своїх "кольорових" групах, де вони стали експертами з окремої теми ( своєї частини інформації). Наприклад, всі "червоні" зібралися біля дошки, а всі "сині" - у холі. В кожній групі був представник з кожної домашньої групи.

5.Кожна експертна група вислухала всіх представників домашніх груп і проаналізувала матеріал в цілому, провела його експертні оцінки за визначений час. Після завершення роботи учням було запропоновано повернутись "додому". Кожен учень поділився інформацією, отриманою в експертній групі з членами своєї "домашньої" групи. Наприклад, всі учні під номером 1 зустрілись перед класом. В "домашніх" групах було по одній особі з експертних груп. Учні донесли інформацію якісно і в повному обсязі за визначений учителем час.

Симуляції або імітаційні ігри

Імітаціями називають процедури з виконанням певних простих відомих дій, які відтворюють будь-які явища навколишньої дійсності. Учасники імітації реагують на конкретну ситуацію в рамках заданої програми, чітко виконуючи інструкцію. Під час імітації учні отримали чіткі поопераційні інструкції. Учні виконували дії індивідуально. На закінчення певного виду діяльності всі учні отримали подібний результат, але він різнився залежно від індивідуальних особливостей учня. Імітаційна гра позитивно вплинула на розвиток уяви та навички критичного мислення, посприяла застосуванню на практиці вміння вирішувати проблеми.

Організація роботи:

1.Було обрано явище, тему для імітації.

2.Сплановано все, що необхідно для імітації, продумано участь у ній всього

класу.

3.Надано учням достатньо інформації, щоб вони могли впевнено виконувати всі процедури.

4.Перед імітацією було зроблено короткий вступ.

вчителем ситуації, під час яких учні копіюють у прощеному вигляді процедури, пов'язані з діяльність суспільних інститутів, які існують у справжньому житті. Готуючи учнів до симуляції, вчитель має не тільки розподілити ролі, а й з'ясувати з Кожним виконавцем послідовність його дій та висловлювань.

(Див.додаток 4)

Рольова гра

Імітує реальність призначенням ролей учасникам і наданням їм можливості діяти, наче насправді. Кожна особа в рольовій грі має чітко знати зміст її ролі та мету рольової гри взагалі.

Мета рольової гри - визначити ставлення до конкретної життєвої ситуації, набути досвіду шляхом гри, допомогти навчитися через досвід та почуття. Рольова гра була використана для отримання конкретних навичок, вмінь і знань. Розігрування конкретної життєвої ситуації за ролями допомогло учням виробити власне ставлення до неї, набути досвіду шляхом гри, сприяти розвитку уяви і навичок критичного мислення, вихованню спроможності знаходити і розглядати можливості дій, співчувати іншим.

У ході рольової гри учасники "розігрували у ролях" визначену ситуацію. Рольова гра потребувала початкові вправи, була простою з наступними ускладненнями. Учні розігрували свою роль, моделюючи свою реальну поведінку, якщо це була ситуація, в яких вони вже побували.

Уроки з української літератури

Організація роботи:

1. Сформульовано проблему, яку ілюструє рольова гра.

Ми пригадали вивчене про життя і творчість поетеси.

В той час, коли пари працюють з кросвордом, всі останні приймають участь у грі "мозковий штурм", завдяки якій ми перевіримо , як ви зрозуміли незнайомі вам слова в поемі "Давня казка". Я буду говорити звичні вам слова, а ви називатимете мені те слово, яке використала в своїй поемі Леся Українка.

Отже, чотири пари отримують кросворд, а всі останні працюють разом зі мною. (Роздаю кросворди). Хто перший розгадає кросворд, підніме руку і отримає фішку за виконане завдання.

"Мозковий штурм".

(Словникова робота) за поемою "Давня казка"

Отже, починаймо штурмувати:

Сл. 7 (на слайді слова)

(Словникова робота) за поемою "Давня казка"

(За кожну правильну відповідь учень отримує фішку)

Отже, діти ми згадали з вами незнайомі слова, а тепер подивіться на дошку: кросворд розгадано і із букв записаних по вертикалі у виділених клітинках ми вже можемо прочитати назву першого надрукованого у львівському журналі вірша 14-річної Лесі. ("Конвалія"))

Сл. 8 Розгаданий кросворд

- Діти, ось ми і згадали вивчений вами раніше матеріал: життєвий і творчий шлях поетеси. Та на цьому "Давня казка" для Вас ще не закінчиться.

Сл. 9 (тема уроку) Сьогодні ми з вами будемо продовжувати працювати над цією поемою, а саме: поговоримо про проблеми і мотиви у творі: роль митця в суспільстві та суть людського щастя.

Ви вже вивчали творчість Л. Українки. Читали та вивчали напам'ять її поезії.

Сл. 10 Очікування. Зверніть будь ласка увагу на дошку і скажіть, з якого вірша ці рядки

Леся Українка чекає на весну і сподівається, що в неї ще все буде гаразд і квіти для поетеси є символом віри в життя.

У вас на партах також є квіточки. Напишіть, будь ласка, на них чого ви чекаєте від цього уроку.(мелодія)

Діти оголошують свої очікування, а вчитель оголошує мету уроку.

.... Чого ти чекаєш від цього уроку?

Тож, діти, будемо сподіватися, що ваші сподівання справдяться.

Сл. 11 Сьогодні на уроці ми будемо з'ясовувати основні мотиви, що звучать у творі, з'ясуємо роль митця в суспільстві, служіння музі й народові; розкриємо високі моральні риси народного співця

Діти, відкрийте свої зошити і запишіть, будь ласка сьогоднішню дату і тему

Слово вчителя з елементами бесіди

Діти, зверніть свою увагу на епіграф до нашого уроку

Що саме мала на увазі, пишучи ці рядки, Леся Українка?

Що ви можете сказати про її характер?

На дошці карта та портрет Зенона)

Говорять, що Леся Українка має стоїчний характер.

Колись у далекому - далекому минулому грецький мудрець - філософ Зенон проводив свої заняття біля портика Стоя в Афінах. Він говорив, що людина має надавати перевагу розумові, а не почуттям серця, повинна мужньо і стійко переносити життєві труднощі, негаразди. Так виник філософський напрям - стоїцизм, а його прибічники стали називати стоїками. Тепер про людину, яка виявляє стійкість і мужність, незламність волі під час життєвих випробувань, говорять, що вона має стоїчні риси характеру.

Саме таким стоїчним характером і володіла видатна українська поетеса Леся Українка.

Давайте спробуємо охарактеризувати Лесю Українку: Хто вона... Яка вона...

Сл. 13 (По черзі з'являється кожна гілочка)

Складання "Асоціативного куща"

Учні за питаннями вчителя складають асоціативний кущ.

[дтиною, бувало...",
"Т иша морська"

Отже, Леся Українка, Лариса Петрів^ .юсач - це талановита поетеса, яка мужньо бореться з хворобою, і вона є автором поеми "Давня казка".

Сл. 14 - Діти, сформулюйте тему, яка пронизує кожне слово поеми "Давня казка" (відповіді учнів) (Тема твору: роль поетичного слова у житті суспільства)

Сл.15 Висновок вчителя:

"Давня казка" - твір про силу поетичного слова, зокрема про надихаючу й мобілізуючу роль його у визвольній боротьбі, про єдність поета з народом.

- Назвіть центральних персонажів поеми. (Народний поет і граф Бертольдо.)

Сл.16. Розігрування сцени першої зустрічі поета й Бертольда в особах. С. 148 -150

Сл. 17 Робота з підручником

(Не поет, хто забуває

Про страшні народні рани...

Відповідь поета графові була свого роду естетичною декларацією, але кожне слово було і ділом героя поеми.)

Сл. 18 Словникова робота (Декларація - це документ, офіційна заява,

яка проголошує основні принципи внутрішньої та зовнішньої політики

(Був з народом і в радощах, і в біді; складає пісні, що закликають повстати проти гнобителів-панів; гордо відкидає запрошення Бертольдо; його думки вільні; він непохитний у своїх поглядах і віддає життя, обстоюючи їх).

Сл..19 - Діти, вдома ви працювали в групах, досліджували та

характеризували героїв поеми "Давня казка" поета та Бертольда. Тож зараз ми дізнаємося, які відомості вдалося зібрати нашим дослідницьким групам.
Група поета. Виступ учня Цитатна характеристика.
Я запрошую до слова капітана дослідницької групи поета. Шановний капітане, підведіть, будь ласка, підсумок своєї роботи.

Додатковий матеріал.(Випереджувальне завдання)

Упродовж всього твору Леся Українка показує поета у тісному зв'язку з життям і боротьбою свого народу. У своїх піснях поет відображує думки і погляди трудящих мас, і тому його пісні "розходяться по світу стоголосою луною".

Поет любить народ і віддає йому свій великий талант. Живучи серед народу, він ніколи не буває самотній. До нього в убогу хату раз у раз приходила молодь слухати пісні. Зв'язок з народом надавав поетові сили і натхнення для творчості.

Своєю відданою працею для трудящих він заслужив у них велику повагу і довір'я. Народ уважає його своїм ватажком і під його проводом іде на повстання проти панів:

Нас таки чимале військо, Маєм свого отамана,

Він у нас одважний лицар...

Леся Українка показує поета як людину волелюбну і сміливу. Він гордо і незалежно поводить себе з паном, не схиляється перед його владою і силою, відмовляється від багатства і слави, які пропонує йому Бертольдо:

Не поет, хто забуває

Про страшні народні рани,

Щоб собі на вільні руки

Золоті надіть кайдани!

Він не скоряється й тоді, коли граф загрожує йому в'язницею. Леся Українка перша в тодішній літературі змалювала образ поета-співця соціальної війни між класами, а не народами.

В образі народного поета-громадянина Леся Українка висловила думку, що поезія повинна служити трудовому народові, допомагати йому у повсякденному житті в боротьбі проти визискувачів.

Сл. 19 Інформаційне гроно до характеристики образу героя.

Тож давайте закріпимо, читаючи ланцюжком риси характеру поета, який цей герой.

(Учні ланцюжком зачитують риси характеру поета)

гордий, вшіиший у своїх діях і вчинках стійкий, сміливий, мужній, відданий народові нещасний, але талановитий *,. .божа людина *

♦...навесні... оживляв сумну діброву" не вмів співати ♦лиха не боюся*

♦завжди вільний*

♦Я на крилах думки лину* поважне ставлення до простого люду на жорстокість відповідає добром яв приваблює воло", лаври

Хвилинка відпочинку

Тож давайте трішки відпочинемо: сядьте рівненько, заспокойтесь і послухайте чому сумує скрипаль
Цитатна характеристика.
Пісня "Сум скрипаля."

В образі графа Бертольдо Леся Українка показала ті ворожі народові сили, проти яких борються трудящі.

Лицар дивується, коли бачить вплив поетового слова на сільську молодь. Практичний в усьому, позбавлений творчої фантазії, лицар вбачає у цьому "диявольське наводження", чаклування. Поет для лицаря - ворожбит, хоч і допоміг палким і чулим словом привернути до нього горде й неприступне серцепанни Ізідори. Бертольдо вирушає воювати до чужих міст. Його військо супроводить пісня про рідний край, який завжди у серці, незважаючи на розлуку. Щасливий і сп'янілий від перемог лицар не чує тих пісень, думаючи про власну звитягу. Та коли щастя відвернулося од нього і в війську почалися чвари, а слухняні раніше вояки рвуться повернути зброю проти нього, його рятує глумлива пісня військових співців про недбалого вояка. І знову пісня домоглася свого: вона повернула воякам відвагу, а з нею й перемогу в бою. Перемогла не Бертольдова хоробрість, а поетове слово.

Граф Бертольдо зображений жорстоким експлуататором, пихатим і гоноровитим паном, вірним слугою короля і ворогом трудящих. Нікчемний граф все своє життя проводить в бенкетах та розвагах. Він має величезні багатства, придбані тяжкою працею селян, награбовані на війні, але його це не задовольняє. Бертольдо встановлює нові податки, мита на панщину.

Жорстокість, бундючність і грубість пана виявляється у його вчинках і словах словах. Вперше зустрівши поета в лісі, він грубо наказує йому зійти з дороги:

Бачте,- крикнув,- що за птиця!

Чи не встав би ти, небоже?

Коли поет глузливо відмовився від милостині пана, той, знову спалахнувши, "крикнув згорда": "Годі жартів! Бо задам тобі я гарту!".

Переляканий революційними піснями, в яких поет закликає "пробити пану груди", Бертольдо наказує:

Гей, ловіть співців, в'яжіте!

У тюрму його, в кайдани!

Непокірному поетові Бертольдо загрожує:

...в тюрму його закину,

Поряд з погрозами, якими пан хоче примусити поета замовкнути, він вдається до підкупу і лицемірства"

Такою мовою Леся Українка характеризує Бертольда як жорстокого деспота й експлуататора.

Сл. 20. Лицар Бертольдо

Інформаційне ґроно до характеристики (учні читають ланцюжком)

"Лихий такий, крий боже" гордий, завзятий,

упертий прагнення до збагачення улесливий і

підступний зневажливе ставлення до простого люду "сліпа" любов до Ізідори бездушний

лякливий, не сприймає революційних пісень

Сл. 21 - Молодці, діти ви добре попрацювали і отримуєте дипломи юних дослідників!
Виразне читання учнями уривків з поеми. Завдання:
з підручником. Ми охарактеризували героїв поеми та визначили їх місце в суспільстві, а тепер працюючи з підручником ще раз пригадаємо зміст поеми.

- Знайдіть в тексті і прочитайте виразно рядки, які характеризують "одважного лицаря";(фішка)с. 160

(Пісня висміює панські вигадки про "вищість породи", "блакитну кров", "білу кість дворянства").

("Ніякий гніт, ніяке насильство не може придушити прагнення народу до волі".)

Сл. 23 - Які проблеми порушені у поемі "Давня казка"?

( - роль поета і поезії у житті суспільства; проблема людського щастя.)

Обговорення очікувань учнів

Діти коментують свої очікування.

Сл. 24 Діти створюють віночок із своїх квіток-очікувань навколо портрета поетеси.(мелодія)

"Твір Лесі Українки "Давня казка" актуальний до цього часу, тому що..."

Всі ви, діти, молодці,

Гарно працювали!

І сьогодні за урок отримуєте бали (Оцінювання)

Зверніть увагу на дошку і запишіть завдання додому. Кожен з вас . - скласти план розгортання сюжету поеми;

Він мені і вам сказав,

Що урок вже час кінчати,

Треба йти відпочивати.

Тож закінчився наш урок.

За роботу по заслузі Щиро дякую Вам, друзі.

Діти, мені ще хочеться вам побажати, щоб навчання вам завжди було у задоволення, щоб Вас завжди цікавило щось новеньке і щоб з вашого словникового запасу ніколи не зникало таке чудове питаннячко "Чому?"
Нестандартні форми проведення уроків позакласного читання
Пісенька "Чомучка"

Одне за найважливіших завдань вивчення літератури в школі - прищепити учням любов до художньої книги, виробити правильні критерії оцінки творів мистецтва. Світ художніх книжок надзвичайно багатогранний і різноманітний. Але не кожен твір позитивно впливає на дитину. Від того, що читають наші діти, залежить їх загальний розвиток, естетичний смак, моральні якості. Книга, літературні герої завжди були наставниками і вихователями молоді, разом з батьками та вчителями. Але художня література тільки тоді зможе виконувати освітньо-виховне завдання, коли її читач буде грамотним, творчим, залюбленим у книгу, прагнутиме пізнавати через книгу життя, самовдосконалюватися. А формування і розвиток цих якостей у юних читачів залежить насамперед від нас, учителів-словесників. Треба вміло керувати цим процесом, враховуючи вікові та індивідуальні особливості учнів, щоб сприйняття творів не було передчасним, а тому поверховим і навіть спотвореним.

У кожному віці виявляються свої особливості, що зумовлюють потяг до читання. За статистикою, найвища читацька активність - у підлітків. З віком змінюється інтерес учнів до різних жанрів художньої літератури. Для того щоб спрямувати читацькі інтереси дітей, у кожному класі передбачені уроки з позакласного читання. Основна їх мета - активізувати читацький досвід учнів, розвивати інтерес до самостійного спілкування з книгою, забезпечити педагогічне керівництво самостійним читанням учнів. Саме позакласне читання привчає, заохочує дітей до самостійного, вмілого, вдумливого читання книжки, газети, журнали. Воно має на меті розширити, поглибити знання, здобуті під час класного читання, познайомити учнів з широким колом доступної для учнів літератури; розвивати за допомогою читання бажання і уміння вчитися; розвивати індивідуальні інтереси і нахили.

Школа прищеплює вперше в житті людини смак до читання, потребу самостійно читати, щоб поповнити свої знання.

Позакласне читання має важливе значення для навчання дитини в школі, для кращої успішності учня. Воно розширює світогляд, сприяє розвиткові мислення, збагачує мову.

Діти, які багато читають, краще навчаються. Звикають самостійно учитися з книжок, краще орієнтуватися в них.

Отже, учитель має прагнути до того, щоб зацікавити дітей книгою, навчити міркувати над прочитаним, самостійно здобувати знання, тобто навчити дитину вчитися з книги. Завдання позакласного читання - виховати в учнів любов до книги, розширити їх знання, пізнавальні інтереси.
Та ці уроки мають свої особливості:
У "Пояснювальній записці" до програми з української мови так визначено завдання позакласного читання:

Позитивне в методиці викладання уроків позакласного читання:

вільний вибір літератури;

виховна, пізнавальна мета;

зацікавленість учнів;'

збагачення словникового запасу;

розвиток мовлення;

формування творчої особистості;
Негативне в методиці викладання уроків позакласного читання:
застосування інтерактивних технологій.

недостатня кількість годин; обмежена кількість творів; недостатньо розвинений читацький інтерес; вимагає від учнів більшої підготовки.
Модель читача
Організовуючи позакласне читання, необхідно дотримуватися таких принципів: національне спрямування читацьких запитів дітей; диференційований підхід до окремих учнів, врахування їх інтересів, наявності необхідних умінь і навичок, здібностей, звернення до їх читацького та життєвого досвіду, стимулювання активності та ініціативи; урізноманітнення форм роботи, що дають можливість постійно обмінюватися думками з приводу прочитаного.

читаємо уважно, зосереджено; уявляє прочитане; співпереживає героям книги;

стежить за мовою твору, особливостями його побудови;

виявляє читацьку витримку;

має особисту думку щодо прочитаного;
Модель ментора
ділиться своїми міркуваннями з учителем, товаришами.

формує позитивну мотивацію читання;

вміє зацікавити учнів перед прочитанням кожного конкретного твору; створює на уроці атмосферу експериментування, дослідження; уважно вислуховує думку кожного;

знає можливості всіх учнів і залежно від цього розподіляє ролі на уроці; Дуже важливим є створення на уроках позакласного читання атмосфери, що сприяє живому обміну думками, обрання такої форми проведення уроку, таких видів робіт, щоб він запам'ятався та відрізнявся від звичайного, став святом для учнів.
12) Уроки-психотренінги.
У посібнику Н.П. Волкової "Педагогіка" з'являється спроба певної класифікації нестандартних уроків. Автор називає 12 типів нестандартних уроків, але кожний тип має свої параметри, за якими окремі уроки відносяться до певного типу. До нестандартних уроків автор відносить такі уроки:

Автор наводить коротко мету, методику проведення таких нестандартних уроків. Але в такій класифікації нестандартних уроків немає загального підходу до її основних параметрів.

Багато інших авторів намагалися навести загальну класифікацію нестандартних уроків, але ними, як правило, не виділялися певні узагальнені основи такої класифікації (Антипова О.Й., Паламарчук В.Ф., Румянцева Д.І., Селевко Т.К., Фіцула М.М. та ін.).

Підсумовуючи різні підходи до класифікації і структури нестандартних уроків, можна запропонувати класифікацію таких уроків відносно педагогічних технологій навчання, які в основному використовуються в організації і методиці їх проведення. Поділимо всю систему нестандартних уроків на такі групи за педагогічними технологіями:

Відобразимо цю класифікацію нестандартних уроків в таблиці 1.

Етапи дидактичної гри: підготовчий, проведення гри, узагальнення і аналіз результатів. Під час підготовчого етапу формується мета гри, обирається її навчальний зміст, розробляється план і сценарій, готується обладнання, проводиться інструктаж, розподіл релей, консультації тощо. На 3-му етапі вчитель повинен допомогти гравцям систематизувати результати гри (чого навчилися?), оцінити процес пізнавальної діяльності. Гра може тривати від декількох хвилин до цілого уроку і використовуватися на різних його етапах, в позакласній роботі.

Пропонується описи різних інтелектуальних ігор та деякі приклад їх використання. Особливістю запропонованих ігор є їх універсальність, тобто будь- який вчитель, незалежно від навчального предмета та вікових особливостей учнів, може використовувати всі ці ігри, наповнивши їх своїм навчальним змістом. Зрозуміло, що підготовка уроку-гри потребує більше часу, ніж підготовка до звичайного уроку. Але педагогічний результат такого заняття буде значно більшим (інтерес учнів до нових знань, активність їх в проведенні заняття, позитивний настрій вчителя й учнів та ін.). У посібнику розглянуто 15 універсальних інтелектуальних ігор: ланцюжок, "Так чи ні?", КВК, "Ерудит" "Поле чудес", брейн-ринг, "Перший мільйон", "О, щасливчик", "Щасливий випадок" "Блеф", "Бізнес", інтелектуальний хокей, вікторина, рольова гра, ділова гра (імітаційні, театралізовані, гра-конференція).

стежить за мовою твору, особливостями його побудови;

виявляє читацьку витримку;

має особисту думку щодо прочитаного;

ділиться своїми міркуваннями з учителем, товаришами.
Завдання позакласного читання : Найбільш ефективними вважаємо такі форми проведення уроків позакласного читання:
Педагогічно грамотно організоване позакласне читання відкриває значні можливості для розвитку читацької культури особистості, її інтелектуального, духовного і творчого зростання.

урок-фантазія;

урок-посвята;

урок-дослідження;

урок-ярмарок;

урок-сміхопанорама;

урок-добра і милосердя;

урок-мозаїка;
Організовуючи позакласне читання, необхідно дотримуватися таких принципів:
урок-пам'ять; урок-духовності; урок-родинної звичаєвості; урок-сповідь.

національне спрямування чита цьких запитів дітей; диференційований підхід до окремих учнів,

врахування їх інтересів, наявності необхідних умінь і навичок, здібностей, звернення до їх читацького та життєвого досвіду, стимулювання активності та ініціативи;
Позитивне в методиці викладання уроків позакласного читання:
урізноманітнення форм роботи, що дають можливість постійно обмінюватися думками з приводу прочитаного.
Модель ментора
вільний вибір літератури; виховна, пізнавальна мета; зацікавленість учнів; збагачення словникового запасу; розвиток мовлення; формування творчої особистості; застосування інтерактивних технологій.

формує позитивну мотивацію читання;

вміє зацікавити учнів перед прочитанням кожного конкретного твору; створює на уроці атмосферу експериментування, дослідження; уважно вислуховує думку кожного;

знає можливості всіх учнів і залежно від цього розподіляє ролі на уроці;
Негативне в методиці викладання уроків позакласного читання:
заохочує до висловлювання оригінальних думок, реалізації цікавих ідей.

недостатня кількість годин;

обмежена кількість творів;

недостатньо розвинений читацький інтерес;
Урок позакласного читанння за творами О.Довженка на тему: "Краса і сила душі людської, яка немає меж..." Хід уроку
вимагає від учнів більшої підготовки.
(О.Довженко)
Людина на війні - це воля Є воля - є людина
З .Виступ учня про насту військ на рідне село.
В чому ж краса і сила людської душі ми сьогодні з'ясуємо на уроці повертаючись у ті жорстокі і далекі часи.

Як на перший погляд ставились діди до солдатів, які відступали?

Чи справді діди зневажали оцих бійців?

Завдяки чому капітан Коло дуб став Г ероєм Радянського Союзу?
Рольова гра.
Чого своїм прикладом навчили діди солдатів?

Учні задають запитання, підготовлені вдома, для Марії.

Два діди - Платон і Савка - ціною свого життя топлять у Десні човни з гітлерівцями; ціною свого життя українська колгоспниця рятує радянських льотчиків, яких назвала своїми синами. Вони герої, бо віддали заради власного народу і батьківщини найдорожче, що було у них - життя.

Чи можемо ми назвати героїчним вчинок Івана Карнелюка?

А тепер давайте задамо запитання нашому героєві.

Завдяки таким простим і разом з тим незвичайним людям наш народ здобув перемогу над фашизмом.

Звучить запис про капітуляцію фашистської Німеччини та пісня "День Победьі".
Картки - завдання з різних мовознавчих тем
Педагогічно грамотно організоване позакласне читання відкриває значні можливості для розвитку читацької культури особистості, її інтелектуального, духовного і творчого зростання.
З.Знайди рядок, де всі слова пишуться з великої букви.
Земле шевченкова, (з)емле (ф)ранкова, ниво, засіяна щастям-добром, вічна твоя соловейкова мова, вічна розмова (д)ністра із (д)ніпром. Найвеселіше ж було на (р)іздво та (н)овий рік. Нескінченний (ч)умацький (ш)лях простягався кривими коліями. Підбилися в зеніт (в)олосажари, і каже казку зірка до зорі. Розливався (д)ніпро, дочекавшись приходу весни, і в турбінах вода клекотала, як (с)іч (з)апорізька. Лебединою піснею літа айстри в (к)иївських парках цвітуть.

А-(п)оділля, (м)іністр, (д)ень (ф)лоту.

Б-(є)вропа, (к)ороль, (з)агс.

В-(в)сесвітня (р)ада (м)иру, (з)евс, (п)олісся.

Г-(а)кадемія (м)истецтв, (к)онгрес, і(н)стиут (к)ультури.

Замість крапок поставте, де треба, апостроф.

Грав...юра, п...ятирічка, брукв...яний, від...ємний, безправ...я, розм...якнути, мавп...ячий, п...юре, п...єса, б...язь, ф...юзеляж, солов...ї, м...ята, арф...ярка, подвір...я, бур...ян, тр..юк, Лук...ян, суб...єктивний, без...ядерний, бур...ячиння, повітр...я, вітр...як, роз...юшити, над...їхати, моркв...яний, обов...язок, Св...ятослав, зм...якшити, В...ячеслав, підгір...я, р...ясно.

Запишіть слова в дві колонки: 1) ті ,у яких вставили апостроф; 2) ті, які пишуться без апострофа. Дев...ятсот, серм...яга, хутор. ..янин, зв...язок, духм...яне,

Перепишіть, вставляючи, де треба, апостроф. Всі квіти зберу у дніпрових гаях, зв...яжу у вінки і букети.Чорнолісся п...янко духм...янить доспілою суницею .Як гарно дихається- п...єш повітр...я, мов тепле молоко. Бджоли сонячним дощем падають на медв...яний лан. Ластівки щебечуть попід стріхою, білим пір...ям гнізда перев...ють.У всякому подвір...ї своє повір...я.

А- жаб...ячий, різдв...яний, горохв...яний.

В- надвечір...я, торф...яний, п...янкий.
Картка №1
Г- трав...яний, духм...яний, бур...як.

Прочитати слова* групуючи їх за правилами написання. Виписати слова з ненаголошеними голосними, що не перевіряються наголосом.
Картка №2
Житловий, математика, чеснота, пильнувати, майстер, голубка, килим, терен, березняк, південь, летючий, бетонний, нахилитися, легенда, черпак, лини, блискучий, бобіна.

Списати, вставляючи пропущені букви, слова з ненаголошеними голосними. Якщо є сумніви щодо правопису певних слів, перевірити їх за словником і запам'ятати.
Картка №3
М...даль, г...рой, демонстрація, с...лдат , в...кзал, м...тро, в...лос...пед, т...атр, держава, д..ректор, ар...фметика, п.„нал, м..нулий, абр...кос, ап...льсин, л...мон, республіка, Ке.шеня.

Переписати, вставляючи замість крапок пропущені букви е чи и, без добору перевірних слів. Пояснити правопис слів.
Картка №4
Шел...ст, бр...ніти, др...жати, ч...р...пок, ож...ледиця, тр...вога, т...р...вені, кр...ниця, п...р...лаз, п...р...дплата.

Переписати, вставляючи замість крапок пропущені букви. Пояснити правопис слів.
Картка №5
Дал..чінь, в...селий, в...шневий, т...хенький, т..хнічний, з...рнина, д..витися, дев'ятий, п...линка, п...кти, щ...пати, щ..пити, ч...твертий, ч...тець. Січ...нь, ХЛОП...ЦБ, НОЖ...К, ЩИГЛ...К, ЧОВ...Н, ПІВ...НБ, майст..р, пласт...р, ГЛЄЧ...К, СТОЛ...К,

Списати вірш. Охарактеризувати вимову й написання слів з не- наголошеними голосними е, и.

Вже сон...чко в море сіда; у тихому морі т...мніє; прозора гл...бока вода, немов оксамит, з...л...ніє.

На хвилях з...лєних тр...мтять

ч...рвонії іскри бл..скучі і ясним огнем мов блискавка з темної тучі.

(Леся Українка)

Переписати, вставляючи пропущені букви е чи. й. Пояснити їхнє вживання. Підкреслити орфограми.

Вітер січе в обличчя. Нам..ло снігу - січневого снігу. Важкувата стало пташкам, що з..мують у нас. Але вони не дуже сумують. Ось, вес...ло цвірінькаючи, хв...лясто прол...тіла зграйка жвавих щигл...ків, ч...жів і коноплянок. Помчали десь по лопухах чи б..різках поснідати насіннячком.
Картка № 7
А яке гарне д...р...вце горобини! Червоногруді снігурі обсипали його і ягідками ласують. Це наші з...мові гості. Вони прил...тіли з далекої півночі, щоб тут п...р...бути зиму. (О. Копиленко)

Списати речення. Назвати орфограми, обґрунтувати вибір букви е чи и.

З..мляний, л...холіття, ж...ст...куляція, ч...р...да, ш...нель, щ....б...тання,
Картка № 8
б. ..р...стяний, с...ротина, кр...м...нистий, ж...тловий, ж...нці, ч..р..ш..нь, витр...мка, чемпіонат, трен...р, м...сливець, м...чі, ф..хтування, с...крет, гв..нтівка, р...жим.

Охарактеризувати вимову ненаголошених голосних у коренях слів. Записати, добираючи до кожного слова спільнокореневе або форму з наголошеним звуком е чи и. Позначити наголос. Охарактеризувати звуки у виділеному слові.

Д...шевий, м... довий, кр...венький, ц...ферблат, розумний, зам..рзати,
Картка № 9
в. .ртлявий, заг...нати, безземельний, греби, кр..чати, ст...бло.

Прочитати слова. Охарактеризувати вимову ненаголошених голосних у коренях слів. Назвати і пояснити орфограми. Виписати слова з неперевіреними голосними, перевірити їх правопис за словником.

Гр...чаний, знервований, тр..мати, пр..рода, д...тячий, м..нати, дж...р...ло. л..вада, кр..ниця, ч..кати, з...л..ніти, к..шеня, б..р..гти,

штепс..ль, тр..вога, л..ман, в..дмідь, ком...н, ст...р...гти, гр...міти, кр..слярський, м..лодія, к...тушка.

не/славити (не прославляти), не/щастить, не/волити, не/дужати, не/злюбити, не/зчутися, не/притомніти.

Все з рук валит... ся, а він хвалит... ся. Коли стелит... ся доріжка, козакові не до ліжка. Як десь болить, торкаєш-ся кожну мить. Людям косовиця, а він веселит... ся. Як віз ламаєт...ся, чумак ума набирает... ся. Ти граєш..., як знаєш..., а я скачу, як хочу. Де риба чіпляєт...ся, там і вудку кидай. Дружба народжуєт...ся в біді, а гартуєт...ся в труді. Коли є згода, здаєт...ся кращою погода. Чого нема, того й хочет.. .ся.
6ІЖ...МО, КОЛИШ...МО, ВОД...МО, в'яж...тє, ЧЄІН...ТЄ, верт...ш, ХОД...МО,
Дзвон...ш, н...се, пиш..мо, чита...мо, дзвон...мо, воз...ш, пуст...мо, стел...мо, крут...ш, мож...ш, сад...ш, свист...ш, чита...ш, мовч...ш, люб...ш,

мост.. те, нос..ш, їзд...тє, пуст...мо.

Скаж...ш гоп, як перескоч...ш. Однією рукою вузла не зав'яж...ш. Від совісті не вт..чєш. Сльозами горя не здола...ш. Сном не дороб...шся.

(Не) волити, (не) знає. (не) зчутися, (не) дочути, (не) покоїти, (не) досипляти, (не) тямитися. (не) любити, (не) дооцінювати, (не) хочемо.

(не)доказувати, (не) хочемо, (не) здужати, (не) додержати, (не) гратися, (не) покоїтися, (не) дочувати, (не) чути, (не) довиконувати.

О земле рідна, земле пребагата , куди (не) піду, куди (не) гляну, та де б (не) був, де б (не) шукав дороги, я (не) забуду вчителя старого. Загальний гомін на площі (не) вгавав. (не) люблю тебе, (не) навиджу Беркуте за те, що в грудях ти ховаєш серце люте. Бійці (не) хтуючи (не) безпекою, рвалися вперед. Згоден, що треба доброту плекати, а (не) роздмухувати ненависть.

До дієслів, які пишуться з не завжди разом, доберіть синоніми.

Неволити, нездужати, незлюбити, незчутися, непокоїти,

непритомніти, нехтувати, неславити.

За допомогою префікса утворіть і запишіть нові слова. Писати, казати, думати, спати, вчити, грати, читати.

Розвивати, зачепити, прикрашати, скликати, брати,

виписувати, стукнути, розговоритися, бродити, ходити.

Згортати - згорнути, загорітися - загорятись .збудити будити, вивершувати - вивершити, спізнитись

спізнюватись, взувати - взути.

Стати, організувати, прибувати, ступити, ставати,
5. Запишіть дієслова у три стовпчики за способами:
Підганяй (кінь) вівсом ,а не батогом. Труд облагороджує (душу) людини. Ложкою (море) не вичерпаєш. Де багато пташок, там нема (комашок). Корова (молоко) в дійницю не наллє.

1 - дійсного.2 - умовного; 3 - наказового способу.

Звертаємося, повечоріло б, стійте, ходитиму, читала б, сядь, графлю, росла б, гукніть, мощу, купуймо, руште, вивчав, повеселіло б, виберіть, визнач.

Привези , дзвенять, несе, іржуть, гориш, летиш, будувати, іти, кинеш, сіють, несете, грає.

Знати, сипати, кроїти, ударити, оборонити, стелити, тягти, стругати, свистати, наколоти, гуркотіти, бачити, зважити, зморитися, схотіти, белькотіти, відпороти, спізнитися,
Ізд..ш, чита..ш, плач..те, лет..те. ріж..ш, вар..те, ляж..мо, піднос..мо, люб..мо, СИД..МО.
знехтувати.

Я дуже близько зійшовся з Горьким, бачимось, мало не щодня. Як передати такі хвилини, в які нічого не говориться. Синиці голос - голосок один не збляк, один не змовк, голками сипл..ться сухими. В променях сонця купаються жита, кол..ться вуса шорсткі. Пож..веш більше на білім світі - сам свою помилку побач., ш. Минулого не перебор..ш. Сніжну скатерку розстел..ш в саду.

67,74,373,617,887,932, 1787.
З.Запишіть арифметичні вирази словами.
На присадибній ділянці є 16 (грядка) городини та фруктовий садок з 20 (дерево). Група лижників складалася з 40 (особа). Спортивний одяг видали 70 (турист). На 11 (грядка) посаджено буряки.

57-24- 78-54= 41 -39=

65 -30 = 11 + 14= 12 : 4 =

12 3 1

-( клас), - ( день), - ( кімнати), 5 - ( кг)

4 3 5 2

1 3 112 1

5 - + - 4-+8- 2 - +3 -

4 4 3 2 5 5

Спишіть, заміняючи числа словами, і з ними утворіть складні ( 200 ) кілометровий пробіг: ( 500 ) десант, ( 4 ) річна ,

( 3 )актна п'єса, ( 3000 ) глядач, ( 10 ) поверх.

Волга - ( най ) більша річка ( Є, є ) вропи. Її довжина близько 3541 км, площа басейну в 138000 км ² більша від площі ( Ф, ф ) ранції, (І, і) талії та( В, в )еликобританії, взятих разом.

Троє вікон, п'ятеро хлоп'ят, четверо олівців, дев'ятеро дітей

Згуртован(н)ий, сказан(н)ий, неоцінен(н)ий, печен(н)ий,

зрізан(н)ий, пересичен(н)ий, непримирен(н)ий, з' ясован(н)ий,

незрівнян(н)ий, закінчен(н)ий, запрограмован(н)ий,

довершен(н)ий, написан(н)ий, спилян(н)ий, незлічен(н)ий,

широчен(н)ий, принесен(н)ий, стражден(н)е, страшен(н)ий,

провірен(н)ий.

Не/ сказаний, не/ наситний, не/ вгасимий, не/ довиконаний, не/докритий, не/розроблені питання, не/досказані слова,

не/ оцінений виступ, надто не/ уважний студент, надзвичайно не/ веселий день, не/ виконане мною завдання, не/ сказане, а написане слово, проблеми не/ вирішені, картина

не/ намальована, не/ кований кінь, давно не/ кований кінь, не/ закінчений портрет; не/ закінчений вчасно портрет;

не/ завершена справа; не/ завершена вчасно справа; сінечки не/ метені; хліб не/ замішаний; кінь не/ кований.
І.Напишіть прислівники, де потрібно, разом, окремо і через дефіс.
Зачин(е, и)ний, побіл(и, е)ний, розбудж(и, е)ний, заспоко(є, ї)ний, присво(є, ї)ний, міч(е, и)ний, січ(и, е)ний, загубл(и, е)ний, простел(и, е)ний, провір(и, е)ний, закінч(и, е)ний, створ(и, е)ний, привед(и, е)ний, нездійсн(и, е)ний, незліч(е, и)ний.

(В)цілому, (по) людськи, (в) плач, видимо (не) видимо, (кінець) кінцем, рано (по) раненьку, (без) ліку, (у)поміч, де (не) де, (до) пізна, плече (в) плече, (до) гола, день (у) день,(у) вись, як

(не) як,(по) перше, любо (дорого), (на) диво, час (від) часу, (десь) інде, (на) чисто, (на) ходу, всього (на) всього.

# data[].attributes.attachment_link.title
Впровадження інтерактивних технологій на уроках української мови та літератури

# data[].attributes.attachment_link.description
ВІННИЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ МІСЬКИЙ МЕТОДИЧНИЙ КАБІНЕТ ЗАКЛАД "ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА І-ІІІ СТУПЕНІВ №10 ВІННИЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ" Номінація "Навчально - методичний посібник" Левицька Лариса Василівна, учитель української мови та літератури "спеціаліст вищої категорії" тел. (067)4313194 Автор-упорядник Левицька Лариса Василівна , учитель української мови та літератури закладу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №10 Вінницької міської ради".

# data[].attributes.headline
Ознайомтеся із метод

# data[].attributes.body
Ознайомтеся із методичною розробкою вчителів-практиків. Розробіть аналогічні завдання.

# data[].attributes.headline
Ознайомтеся із досвідом використання інтерактивних технологій    вчителем української мови та лiтератури                                                               Стрiльської ЗОШ I-III ступенiв                                                               Василець О.С.           

# data[].attributes.subject
Ознайомтеся із досвідом використання інтерактивних технологій    вчителем української мови та лiтератури                                                               Стрiльської ЗОШ I-III ступенiв                                                               Василець О.С.           

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Інтерактивні технології у навчанні та викладанні української мови та літератури

Невід'ємним компонентом сучасної системи освіти є використання сучасних інтерактивних технологій.

У данiй роботi розкривається проблема використання інтерактивних технологій, досліджується сутність і структура поняття "технології навчання", специфіка діяльності вчителя, інноваційний розвиток навчального процесу.

І. Суть інтерактивного навчання

Додаток 2. Практичне використання технологій інтерактивного навчання

"Інтерактивні технології у навчанні та викладанні

української мови та літератури"

Інтерактивні технології у навчанні та викладанні української мови та літератури, є невід'ємним компонентом сучасної системи освіти.

Індивідуально - творчаробота не вичерпує всіх аспектів проблеми впровадження інтерактивних технологій на уроках української мови та літератури. Вон а доводить в необхідності подальших науково-конструктивних досліджень та розробок моделей і технологій управління навчальним процесом.

У даній роботі я з'ясовую загальну суть інтерактивного навчання; розкриваю шляхи вдосконалення сучасного уроку; розглядаю структуру і методику інтерактивного навчання; ділюся досвідом проведення уроків з використання інтерактивних технологій навчання.

яким почав іти, то... ти щасливий.

Інноваційні технології навчання та особистісно-орієнтований підхід можуть бути реалізовані через інтерактивне навчання.

робити узагальнення; формує в учнів навички самооцінки та самоконтролю своєї навчальної діяльності.

передбачається, що навчання за допомогою використання сучасних інтерактив-

1. Характеристика теоретичного матеріалу досліджуваної теми

2. Методичні рекомендації для ефективної організації навчального процесу з української мови та літератури засобами інтерактивних технологій.

3. Проаналізувати психолого-педагогічну літературу з проблеми дослідження. 4. Перевірити ефективність умов використання сучасних ін терактивних техно-

аналіз ефективності результатів діяльності. Дослідження проводилося в три етапи. становочний
Перший етап - по - і осмислення теми. Вивчення психолого-педагогічної літератури, постановка проблеми, формулювання мети, предмета, об'єкта, завдань дослідження, постановка гіпотези. отриманих результатів, перевірка гіпотези.
Третій етап - оформлювальний- обробка та систематизація матеріалу.

І. Суть інтерактивного навчання

Сучасний період розвитку суспільства, оновлення всіх сфер соціального і духовного життя потребує якісно нового рівня освіти, який відповідав би між-народним стандартам.Сьогодні в освіті відчутний пріоритет загальнолюдських цінностей.Згідно з особистісно-діяльнісним підходом до організації навчально-

го процесу в центрі його знаходиться той, хто вчиться.

У досягненні цієї мети дуже допомагає впровадження інтерактивних технологій навчання.

У сучасному суспільстві джерелом знань може виступати не тільки вчитель, а й комп'ютер, телевізор, відео. Учні повинні вміти осмислювати отриману інформацію,трактувати її,застосовувати в конкретних умовах; водно-

Перш ніж перейти до ґрунтового розгляду інтерактивних навчальних технологій та інтерактивного уроку спробуємо з'ясувати загальну суть інтерак-

тивного навчання і порівняємо його із загальновідомими, традиційними підходами до навчання. Виходячи з мети, яку ми поставили перед собою, скористаємося підходами, запропонованими Я.Голантом ще в 60-х рр. ХХ ст., і охарактеризуємо три основні моделі навчання, що існують у сучасній школі. Я.Голант виділяв активну та пасивну моделі навчання залежно від учнів у навчальній діяльності. Зрозуміло, що термін "пасивна" є умовним, оскільки будь-який спосіб навчання обов'язково передбачає певний рівень пізнавальної активності суб'єкта - учня, інакше досягнення результату, навіть мінімального, неможливе.У такій класифікації Я.Голант скоріше використовував "пасивність" як визначення низького рівня активності учнів, переважно репродуктивної діяльності за майже повної відсутності самостійності і творчості.

До цієї класифікації додамо інтерактивне навчання як певний різновид активного, який має свої закономірності і особливості.

1. Пасивна модель навчання

Учень виступає в ролі "об'єкта" навчання, повинен засвоїти й відтворити матеріал, переданий йому вчителем, текстом підручника тощо - джерелом правильних знань.До відповідних методів навчання належать методи,за яких учні лише слухають і дивляться(лекція-монолог,читання,пояснення,де монстра-

ція й відтворювальне опитування учнів).Учні, як правило, не спілкуються між собою і не виконують якихось творчих завдань.

2. Активна модель навчання

Такий тип навчання передбачає застосування методів,які стримують пізнавальну активність і самостійність учнів.Учень виступає"суб'єктом" навча-

ння, виконує творчі завдання, вступає в діалог з учителем.Основні методи: самостійна робота, проблемні та творчі завдання (часто домашні), запитання від учня до вчителя і навпаки, що розвивають творче мислення.

Суть інтерактивного навчання полягає в тому, що навчальний процес відбувається тільки шляхом постійної, активної взаємодії всіх учнів. Учитель і учень є рівноправними, рівнозначними суб'єктами навчання. Учитель виступає як організатор процесу навчання, консультант. Результатів навчання можна досягти взаємними зусиллями учасників процесу навчання. Учні беруть на себе взаємну відповідальність за результати навчання.

У навчанні старших учнів вчителі віддають перевагу лекційним заняттям, що лише інколи перериваються спонтанними обговореннями певної проблеми грою, розігруванням рольової ситуації.

Сучасний учень - це продукт інформаційного суспільства. Воно відрізня-

Мозок не тільки отримує інформацію, а й обробляє її. Щоб ефективно обробити інформацію, необхідно заподіяти як зовнішні, так і внутрішні чинники. Коли ми обговорюємо проблеми з іншими, ставимо запитання, що їх стосуються, наш мозок працює набагато краще. В літературі описані результати дослідження, коли викладач, пояснюючи матеріал невеликими частинами, блоками, пропонував учням обговорити між собою кожну таку частину, а потім продовжував пояснення. В результаті такого пояснення засвоєння матеріалу було вдвічі більшим, ніж під час засвоєння пояснення.

Сьогодні вже доведено, що учні мають різні стилі навчання. Вони сприймають інформацію за допомогою органів слуху, органів зору й органів чуття. Досить часто один із цих способів отримання інформації домінує, й людина використовує його постійно.

Наприклад, в учнів у яких є слух основним способом сприйняття інформації, можна назвати аудіалами. Досить часто такі учні не ведуть конспектів. Вони бажають навчатися, прослуховуючи лекції, брати участь у дискусіях.

Візуали сприймають інформацію за допомогою зору. Вони люблять вести конспекти; люблять коли використовуються наочні посібники. Під час занять вони зазвичай мовчазні.

Кінестетики навчаються завдяки особистій участі у процесі. Під час занять вони можуть бути неспокійними і метушливими доти, доки не зможуть порухатись або самостійно щось зробити.

Звичайно, не багато учнів є чистими візуалами чи аудіалами. І для того, щоб задовольнити потреби різних учнів, навчання може бути надзвичайно різноманітним.

Зміна позиції вчителя у навчанні, якої потребує інтеракція, викликає сумніви, відображені в запитаннях.

1. Чи можливо учням зосередитись на змісті матеріалу, адже інтеракція потребує від них постійного виконання дій та операцій.

Така небезпека реальна. Результатів інтерактивного навчання можна досягти тільки за умови проведення рефлексій як завершення будь-якої інтерактивної технології.

Інтерактивне навчання завжди ставить на багато конкретніші й вужчі завдання, оскільки свідомі вчителі розуміють: учні здатні запам'ятати набагато менше інформації, ніж забути. Засвоєння учнями змісту освіти відбувається за принципом: краще менше, але реально, на доступному рівні компетентності.

2. Якщо ми застосовуємо навчання в малих групах, як можна уникнути створення груп, які будуть неефективно використовувати навчальний час і не досягнути необхідних результатів.

Особливу увагу вчитель повинен надавати процесу формування груп, провести чіткий інструктаж відносно процедури і завдань групової діяльності, розподіл ролей, вдало підібрати завдання.

Не потрібно зловживати груповою діяльністю, щоб не знизити інтерес учнів працювати індивідуально.

3. Оскільки в інтерактивних вправах ми часто спираємось на досвід (пізнавальний і життєвий) учнів, залучати його в процесі обговорень і дискусій, чи не може статися так, що інформація, яку треба засвоїти, буде спотвореною?

Така небезпека справді є, проте переваги інтерактивного навчання будуть набагато більшими. Учитель завжди може за допомогою традиційних методів ще раз повернутися до основних теоретичних положень навчального матеріалу.

4. Чи завжди учні задоволені інтерактивним навчанням?

Звичайно, ні. Чим менш активним було їхнє попереднє навчання, тим складніше вони переходи муть до інтеракції. Вони можуть стати в позицію спостерігача або навпаки, працюючи у групі, намагатися всю роботу зробити індивідуально. Деякі скаржитимуться - це зайва витрата часу, що не можливо індивідуально працювати плідно і творчою. Проте інтеракцію потрібно вводити поступово, учні звикатимуть і зможуть оцінити переваги такого навчання.

5. Чи не потребує інтерактивне навчання значно більшої підготовки і розвинутого творчого потенціалу вчителя, ніж традиційний урок?

Але коли набудуться навички до підготовки інтерактивних уроків, то вчитель уже бачитиме, повертаючись до викладання теми, як можна зробити це навчання інтерактивним.

інтерактивні технології кооперативного навчання;

інтерактивні технології колективно-групового навчання;

технології ситуативного моделювання;

технології опрацювання дискусійних питань.

Далі розглянемо сучасні інтерактивні навчальні технології в тих моделях, які доцільно застосовувати у викладанні світової літератури.

Робота в парах. Ця технологія особливо ефективна на початкових етапах навчання учнів роботі у малих групах. Її можна використовувати для досягнення будь-якої дидактичної мети. За умов парної роботи всі діти в класі отримують рідкісну за традиційним навчанням можливість говорити, висловлюватись. Робота в парах дає учням час подумати, обмінятись ідеями з партнером і лише потім озвучувати свої думки перед класом. Вона сприяє розвитку навичок спілкування, вміння висловлюватись, критичного мислення, вміння переконувати й вести дискусію.

Використання такого виду співпраці сприяє тому, що учні не можуть ухилитися від виконання завдання. Під час роботи в парах можна швидко виконати вправи, які за інших умов потребують великої затрати часу.

Ротаційні (змінювані) трійки. Діяльність учнів у цьому випадку є подібною до роботи в парах. Цей варіант кооперативного навчання сприяє активному, ґрунтовному аналізу та обговорюванню нового матеріалу з метою його осмислення, закріплення та засвоєння.

Карусель. Цей варіант кооперативного навчання найбільш ефективний для одночасного включення всіх учасників в активну роботу з різними партнерами зі спілкування для обговорення дискусійних питань.

Робота в малих групах. Роботу в групах варто використовувати для вирішення складних проблем, що потребують колективного розуму. Використовуються малі групи тільки в тих випадках, коли завдання вимагає спільної, але не індивідуальної роботи.

Важливими моментами групової роботи є опрацювання змісту і подання групами результатів колективної діяльності. Залежно від змісту та мети навчання можливі різні варіанти організації роботи груп.

1. "Діалог". Суть його полягає в спільному пошуку групами згодженого рішення. Це знаходить своє відображення у кінцевому тексті, переліку ознак. Діалог виключає протистояння, критику позиції тієї чи іншої групи. Всю увагу зосереджено на сильних моментах у позиції інших.

2. "Синтез думок". Дуже схожий за метою та початковою фазою на попередній варіант групової роботи. Але після об'єднання в групи і виконання завдання учні не роблять записів на дошці, а передають свій варіант іншим групам, які доповнюють його своїми думками, підкреслюють те, з чим не погоджуються.

3. "Спільний проект". Має таку саму мету та об'єднання в групи, що й діалог. Але завдання, які отримують групи, різного змісту та висвітлюють проблему з різних боків.

5. "Коло ідей". (Раунд робіт, кругова система). Метою "Кола ідей" є вирішення гострих суперечливих питань, створення сприску ідей та залучення всіх учнів до обговорення поставленого питання. Технологія застосовується, коли всі групи мають виконувати одне і те саме завдання, яке складається з декількох питань (позицій), які групи представляють по черзі.

Акваріум. Ще один варіант кооперативного навчання, що є формою діяльності учнів у малих групах, ефективний для розвитку навичок спілкування в малій групі, вдосконалення вміння дискутувати та аргументувати свою думку. Може бути запропонований тільки за умови, що учні вже мають добрі навички групової роботи.

До цієї групи належать інтерактивні технології, що передбачають одночасну спільну (фронтальну) роботу всього класу.

Обговорення проблеми в загальному колі. Це загальновідома технологія, яка застосовується, як правило, в комбінації з іншими. Її метою є прояснення певних положень, привертання уваги учнів до складних або проблемних питань учнів до складних або проблемних питань у навчальному матеріалі, мотивація пізнавальної діяльності, актуалізація опорних знань тощо.

Мікрофон. Різновидом загально групового обговорення є технологія "Мікрофон", яка надає можливість кожному сказати щось швидко, по черзі, відповідаючи на запитання або висловлюючи свою думку чи позицію.

Незакінчені речення. Цей прийом часто поєднується з "Мікрофоном" і дає можливість ґрунтовніше працювати над формою висловлення ідей, порівнювати їх з іншими. Робота за такою методикою дає присутнім змогу долати стереотипи, вільніше висловлюватися щодо запропонованих тем, відпрацьовувати вміння говорити коротко, але по суті й переконливо.

Мозковий штурм. Відома інтерактивна технологія колективного обговорення, що широко використовується для вироблення кількох вирішень конкретної проблеми. Мозковий штурм спонукає учнів проявляти уяву та творчість, дає можливість їм вільно висловлювати свої думки.

Мета "мозкового штурму" чи "мозкової атаки" в тому, щоб зібрати якомога більше ідей щодо проблеми від усіх учнів протягом обмеженого періоду часу.

Навчаючи - учусь. Цей метод використовується при вивченні блоку інформації або при узагальненні та повторенні вивченого. Він дає можливість учням взяти участь у передачі своїх знань однокласникам. Використання цього методу підвищує інтерес до навчання.

Ажурна пилка ("Мозаїка", "Джиг-со"). Дана технологія використовується для створення на уроці ситуації, яка дає змогу учням працювати разом для засвоєння великої кількості інформації за короткий проміжок часу. Ефективна і може замінити лекції у тих випадках, коли початкова інформація повинна бути донесена до учнів перед проведенням основного (базисного) уроку або доповнює такий урок. Заохочує учнів допомагати один одному вчитися, навчаючи.

Вирішення проблем. Метою застосування такої технології є навчити учнів самостійно вирішувати проблеми та приймати колективне рішення.

тати "дерево рішень", яке допомагає дітям проаналізувати та краще зрозуміти механізми прийняття складних рішень.

Модель навчання у грі - це побудова навчального процесу за допомогою включення учня в гру.

Використання гри в навчальному процесі завжди стикається з протиріччям: навчання є завжди процесом цілеспрямованим, а гра за своєю природою має невизначений результат (інтригу). Тому наше (педагогів) завдання при застосуванні гри у навчанні полягає у підпорядкуванні гри, визначеній дидактичній меті.

Ігрова модель навчання покликана реалізувати ще й комплекс цілей: забезпечення контролю виведення емоцій; надання дитині можливості самовизначення; надихання і допомога розвитку творчої уяви; надання можливості зростання навичок співробітництва в соціальному аспекті; надання можливості висловлювати свої думки.

Учасники навчального процесу, за ігровою моделлю, перебувають в інших умовах, ніж у традиційному навчанні. Учням надається максимальна свобода інтелектуальної діяльності, яка обмежується лише означуваними правилами гри. Учні самі обирають власну роль у грі, висуваючи припущення про ймовірний розвиток подій, створюють проблемну ситуацію, шукають шляхи її розв'язання, беручи на себе відповідальність на обране рішення. Вчитель в ігровій моделі виступає як: інструктор, суддя, тренер, головуючий, ведучий.

Арсенал інтерактивних ігор досить великий, але найбільш поширений з них є моделюючий.

Стимуляційні або імітаційні ігри. Імітаційні ігри розвивають уяву та навички критичного мислення, сприяють застосуванню на практиці вміння вирішувати проблеми, а стимуляція дає можливість учням глибоко вжитися в проблему, зрозуміти її із середини.

Спрощене судове слухання. Технологія спрощеного суду дає можливість учням отримати спрощене уявлення про процедуру прийняття судового рішення, взяти участь у вправі, пов'язаній з аналізом, критичним мисленням, прийняттям рішень.

Громадське слухання. Мета застосування технології: моделювання суспільного слухання за допомогою імітаційної гри дозволяє учням зрозуміти мету і порядок слухань, а також ролі й обов'язки членів державних органів, комітетів, комісій. Крім цього, учні одержують практичний досвід у визначенні і поясненні ідей, інтересів і цінностей, пов'язаних із предметом слухання.

Розігрування ситуацій за ролями. ("Рольова гра", "програвання сценки"). Мета рольової гри - визначити ставлення конкретної життєвої ситуації, набути досвіду шляхом гри, допомогти навчитися через досвід.

Дискусії є важливим засобом пізнавальної діяльності учнів у процесі навчання. Вони значною мірою сприяють розвитку практичного мислення, дає можливість визначити власну позицію, формує навички відстоювати свою думку, поглиблює знання з обговорю вальної проблеми. Сучасна дидактика визнає велику освітню і виховну цінність дискусій.

Метод ПРЕС. Метод навчає учнів виробляти й оформлювати аргументи, висловлювати думки з дискусійного питання у виразній і стилістичній формі, переконувати інших.

Займи позицію. Цей метод демонструє різноманіття поглядів на проблему, що вивчатиметься, або після опанування учнями певною інформацією з проблеми й усвідомлення ними можливості протилежних позицій щодо їх вирішення.

Зміни позицію. Така технологія є подібною до попередньої. Вона також дає можливість обговорити дискусійні питання за участі всіх учнів. Метод дозволяє стати на точку зору іншої людини, розвивати навички аргументації, активного слухання.

Неперервна школа думок (Нескінчений ланцюжок). Одна з форм обговорення дискусійних питань, метою якої є розвиток в учнів навичок прийняття особистого рішення та вдосконалення вміння аргументувати свою думку.

Дискусія. Дискусія - це широке публічне створення якось спірного питання. Вона є важливим засобом пізнавальної діяльності, сприяє розвитку критичного мислення учнів, дає можливість визначити власну позицію, формує навички аргументації та відстоювання своєї думки, поглиблює знання з обговорюваної проблеми.

Дискусія в стилі телевізійного ток-шоу. Її метою є отримання учнями навичок публічного виступу та дискутування висловлення й захисту власної позиції, формування громадянської та особистої активності.

Дебати. Один з найбільш складних способів обговорення дискусійних проблем. Дебати можна проводити лише тоді, тоді коли учні навчились працювати в групах та засвоїли технології вирішення проблем. У дебатах поділ на протилежні точки зору набуває найбільшої гостроти, оскільки учням необхідно довго готуватись і публічно обґрунтовувати правильність своєї позиції. Важливо, щоб учасники дебатів не переносили емоції один на одного, а спілкувалися спокійно.

Особливістю інтерактивного навчання є підготовка молодої людини до життя і громадянської активності в громадянському суспільстві і демократичній правовій державі на заняттях з будь-якого предмета шкільної програми. Це вимагає активізації навчальних можливостей учня замість переказування абстрактної "готової" інформації, відірваної від їхнього життя і суспільного досвіду. Уроки також повинні надати учням основні пізнавальні та громадянські вміння, а також навики і зразки поведінки.

Уроки мають захоплювати учнів, пробуджувати в них інтерес та мотивацію, навчати самостійному мислення та діям. Ефективність і сила впливу на емоції і свідомість учнів у великій мірі залежить від умінь і стилю роботи конкретного вчителя.

Застосування інтерактивних технологій висуває певні вимоги до структури уроків. Як правило, структура таких занять складається з п'яти елементів:

б) оголошення представлення теми та очікування навчальних результатів;

в) надання необхідної інформації;

г) інтерактивна вправа - центральна частина заняття;

д) підбиття підсумків, оцінювання результатів уроку.

Розглянемо кожен з цих елементів ґрунтовніше, аналізуючи його методику відтворення в рамках уроків світової літератури.

Мета цього стану - сфокусувати увагу учнів на проблемі й викликати інтерес до обговорюваної теми. Мотивація є своєрідною психологічною паузою, яка дає можливість учням насамперед усвідомити, що вони зараз почнуть вивчати інший (після попереднього уроку) предмет, що перед ними інший вчитель і зовсім інші завдання. Крім того, кожну тему можна реально вважати засвоєною, якщо вона (тема) стала основою для розвитку в особистості суб'єкта пізнання власних новоутворень. Отже, суб'єкт навчання може бути максимально налаштований на ефективний процес пізнання, мати в ньому особистісну, власну зацікавленість. Усвідомлювати, що і навіщо він зараз робитиме.

Мотивація чітко пов'язана з темою уроку, вона психологічно готує учнів до її сприймання, налаштовує їх на розв'язання певних проблем.

Цей елемент уроку має займати не більше 5% часу заняття.

Оголошення, представлення теми та очікування навчальних результатів.

Мета - забезпечити розуміння змісту їхньої діяльності, тобто того, чого вони повинні досягти на уроці і чого від них чекає вчитель. Часто буває доцільно долучити до визначення опублікування результатів усіх учнів. Отже, вони теж повинні розуміти, для чого вони прийшли на урок, до чого їм треба прагнути і як будуть перевірятись їхні досягнення. Еталоном є ситуація, коли після уроку учень не тільки знає, розуміє, чого він досяг, а й чого він хотів би, мав би досягти на наступному уроці, чого він взагалі хоче від вивчення літератури для свого життя.

Надання необхідної інформації

Мета цього елементу, етапу уроку - дати учням достатньо інформації, для того щоб на її основі виконувати практичні завдання, але за мінімально короткий час. Це може бути міні-лекція, читання роздаткового матеріалу, виконання домашнього завдання, опанування інформації за допомогою технічних засобів навчання або наочності. Для економії часу на уроці і для досягнення максимального ефекту уроку можна подавати інформацію для попереднього домашнього вивчення. Ця частина уроку займає близько 10-15% часу.

Інтерактивна вправа - центральна частина заняття.

Їх метою є засвоєння навчального матеріалу, досягнення результатів уроку. Інтерактивна частина уроку має займати близько 50-60% часу на уроці.

Вчителю варто задуматись над тим, що підбиття підсумків уроку - це дуже важливий етап інтерактивного заняття. Саме тоді пояснюється зміст проробленого; підводиться риска під знаннями, що повинні бути засвоєні, і встановлюють зв'язок між тим, що вже відомо, і тим, знадобиться їм у майбутньому.

Функції підсумкового етапу уроку:

- прояснити зміст опрацьованого;

- порівняти реальні результати з очікуваними;

- проаналізувати, чому відбулося так чи інакше;

- закріпити чи відкорегувати засвоєння;

- намітити нові теми для обміркування;

- установити зв'язок між тим, що вже відомо, і тим, що потрібно засвоїти, навчитись у майбутньому;

- скласти план подальших днів.

Важливим фактором, що впливає на ефективність рефлексії в навчанні, є різноманітність її форм, і відповідність віковим та іншим особливостям дітей. Рефлексія не повинна бути лише вербальною - це можуть бути малюнки, схеми, графіки.

Рефлексія тісно пов'язана з іншою важливою для уроку дією - постановкою мети. Формулювання учнем мети свого навчання передбачає її досягнення і наступу усвідомлення способів досягнення поставленої мети. В цьому випадку рефлексія не лише підсумок, а й старт для нової освітньої діяльності і її нової мети.

Стадії підсумкового стану уроку:

1) установлення факторів (що відбулося?);

2) аналіз причин (чому це відбулося?);

3) планування дій (що нам робити далі?).

Останні технічні досягнення часто знаходили застосування в учбовому процесі, і персональний комп'ютер у цьому сенсі не є виключенням. Вже перші досліди його застосування у навчально-виховному процесі показали, що використання обчислювальної техніки дозволяє істотно підвищити ефективність процесу навчання, поліпшити облік і оцінку знань, забезпечити можливість індивідуальної допомоги викладача кожному учневі у вирішенні окремих задач.

Комп'ютер є могутнім засобом для обробки інформації, представленої у вигляді слів, чисел, зображень, звуків і т.п. Головною його особливістю є можливість настроювання (програмування) на виконання різного роду робіт, пов'язаних з отриманням і переробкою інформації.

Застосування обчислювальної техніки у навчально-виховному процесі відкриває нові шляхи в розвитку навиків мислення і уміння вирішувати складні проблеми, надає принципово нові можливості для активізації навчання. ПК дозволяє зробити аудиторні і самостійні заняття більш цікавими, динамічні і переконливими, а величезний потік інформації, що вивчається, легко доступним.

Головними перевагами ПК перед іншими технічними засобами навчання є гнучкість, можливість настроювання на різні методи і алгоритми навчання, а також індивідуальна реакція на дії кожного окремого учня. Застосування ЕОМ дає можливість зробити процес навчання активнішим, додати йому характер дослідження і пошуку. У відмінності від підручників, телебачення і кінофільмів ПК забезпечує можливість негайного відгуку на дії учня, повторення, роз'яснення матеріалу для слабших, переходу до складнішого і надскладного матеріалу для найбільш підготовлених. При цьому легко і природно реалізується навчання в індивідуальному темпі.

Не підлягає сумніву, що у багатьох випадках переваги комп'ютера не заперечні.

Комп'ютери відкривають нові перспективи в області освіти. У міру збільшення об'єму знань і ускладнення методів аналізу, стає все важчим будувати навчання, дотримуючись в основному принципу пасивного слухання лекцій і читання учбових текстів. Критичне мислення, уміння розуміти і вирішувати складні проблеми, здатність зробити висновки з купи початкових даних - все це набуває важливості і вимагає від учнів активнішої діяльності.

Інтерактивне навчання - це спеціальна форма організації пізнавальної діяльності, яка має конкретну, передбачувану мету - створити комфортні умови навчання, за яких кожен учень відчуває свою успішність, інтелектуальну спроможність. Інтерактивні методики навчання базуються на підході, центрованому на учнях, що дає можливість актуалізувати знання, досвід всіх учасників навчання, обмінятися ним. Цей підхід робить навчання активним, що полегшує засвоєння матеріалу, робить цей процес усвідомленим, а відтак більш ефективним. Упровадження інтерактивних технологій потребує від учителя розуміння суті даної моделі навчання, уміння старанно планувати свою роботу, значної кількості часу, особливо на початкових етапах. Слід поступово вводити елементи інтерактивних технологій на окремих уроках, починаючи з найпростіших - робота в малих групах, парах, трійках, "мозковий штурм", "мікрофон"тощо. розширення можливостей самовизначення. Результат - створення дидактичних умов для ситуації успіху дитини у процесі навчальної діяльності, збагачення її мотиваційної, інтелектуальної та інших сфер.
Педагогу слід усвідомлювати, що змістом такого уроку є програмовий матеріал. Мета - реалізація навчальних цілей, загальний розвиток учня, надання кожному з них оптимальної можливості в особистісному становленні й розвитку,

Організація інтерактивного навчання передбачає моделювання життєвих ситуацій, використання рольових ігор, спільне вирішення проблеми на основі аналізу обставин та відповідної ситуації. Воно ефективно сприяє формуванню навичок і вмінь, виробленню цінностей, створенню атмосфери співробітництва, взаємодії, дає змогу педагогу стати справжнім лідером дитячого колективу.

Значною мірою цього можна досягти, використовуючи сучасні інноваційні технології інтерактивного навчання. Ось чому я надаю перевагу інтерактивним урокам.

Голодюк Л. Як навчити учнів спілкуватися на уроці // Рідна школа. - 2001. - №9.

3.Дьяченко В.К. Сотрудничество в обучении: О коллективном способе учебной работы. - М.: Просвещение, 1991.

4.Интерактивное обучение: новые подходы // Відкритий урок. - 2002. -№5-6.

Ігри дорослих. Інтерактивні методи навчання / Упоряд. Л.Галіцина. - К.: Ред. загальнопед. газ., 2005.

5.Інтерактивні методи навчання у підготовці спеціалістів для банківської системи України: Зб. наук. праць. - Суми - Харків, 2001.

6.Інтерактивні технології навчання: теорія, досвід: Методичний посібник. / Авт.-уклад. О. Пометун, Л. Пироженко. - 2007.

7.Інформаційно-методичний журнал „Школа2, № 6, червень 2006.

Кондратюк В.Л., Волос М.М., Бабин І.І. Основні тенденції розвитку систем освіти та освітніх технологій у світовій педагогічній практиці. // Відкритий урок. - 2002. -№5-6.

8.Крамаренко С.Г. Інтерактивні техніки навчання як засіб розвитку творчого потенціалу учнів // Відкритий урок. - 2002. - №5-6.

9.Навчання в дії: Як організувати підготовку вчителів до застосування інтеракт. технологій навчання: Метод, посіб. / А. Панченков, О. Пометун, Т. Ремех. - К.: АП.Н.

10.Науково-методичний журнал „Математика", № 13-14, травень 2007.

Науково-методичний журнал „Математика", № 30, жовтень 2007.

11.Нісімчук А.С., Падалка О.С., Шпак О.Т. Сучасні педагогічні технології. К, 2000.

12.Освітні технології. / За ред. О.М.Пєхоти. - К. - 2002.

Пометун О.І., Пироженко Л.В. Сучасний урок. Інтерактивні технології навчання. - К.: А.С.К., 2004.

13.Саган О. Інтерактивні методи навчання як засіб формування навчальних умінь молодших школярів // Початкова школа. - 2002. - №3.

14.Суворова Н. Интерактивное обучение: новые подходы // Инновации в образовании. - 2001. - №5.

15.Фасоля А.М. Особистісно-зорієнтоване навчання: дидактичний аспект // Українська мова і література. - 2003. - №48.

16.Фасоля А.М. Урок в умовах особистісно-зорієнтованого навчання // Українська мова і література. - 2003. - №46.

17.Хуторской А.В. Современная дидактика: Учебник для вузов. - СПб: Питер, 2001.

18.Юдин В.В. Педагогическая технология. - Ярославль, 1997.

Інтерактивна форма навчання - (взаємний), (діяти). Процес навчання здійснюється в умовах постійної активної взаємодії всіх учнів. Учитель та учень являються рівноправними суб'єктами навчання.

Виключається домінування будь-якого учасника навчального процесу, конкретної ідеї. Вчить гуманному, демократичному підходу.

За даними американських вчених:

під час лекції учень засвоює всього лиш 5% матеріалу,

роботи з відео/аудіоматеріалами - 20%,

під час демонстрації - 30%,

під час практики - 75%,коли учень навчає інших чи відразу застосовує

Висновок: відносно пасивні методи навчання (коли учень лише засвоює та відтворює інформацію) мають на рівень (в 5-10 разів!) нижчу ефективність, ніж активні та інтерактивні.

"Моє ім'я". Учасники називають своє ім'я, пригадуючи цікаву, кумедну, яскраву історію, пов'язану з ним. Така інформація дає змогу запам'ятати ім'я кожного учасника. Якщо в групі більше 30 осіб, спочатку знайомляться в підгрупах, а потім - з учасниками інших підгруп.

"Велике коло". Учні сидять по колу і по черзі за бажанням висловлюються з приводу певного питання. Обговорення триває, поки є бажаючі висловитися. Вчитель може взяти слово після обговорення.

Це способи пізнавальної взаємодії (діалогу) учасників з метою отримання нових знань, їх систематизації, творчого вдосконалення професійних умінь і навичок:

"Від А до Я". Слухачам пропонується скласти словничок педагогічних термінів на чотири вибраних літери: А, Б, В, Г; І, Д, Е, Є; Ж, З, тощо.

об'єднайте учнів у пари, визначте, хто з пари починатиме висловлюватись, І попросіть їх обговорити свої ідеї одне з одним. Краще зразу визначити час на висловлювання кожного з учасників пари і спільне обговорення. Це допоможе учням від початку звикнути до чіткої організації роботи в парах. Вони мають досягти згоди щодо відповіді або рішення.

Кожна пара обмінюється своїми ідеями та аргументами з усім класом, що допомагає провести дискусію.

"Мозковий штурм" - це ефективний та добре відомий інтерактивний метод колективного обговорення, що широко використовується. Він спонукає виявляти свою уяву та творчість шляхом вираження думок усіх учасників, допомагаєзнаходити декілька рішень щодо конкретної проблеми.

Правила проведення "мозкового штурму",

Під час "висування ідей" не пропускайте жодної. Якщо ви будете судити про ідеї та оцінювати їх під час висловлювань, учасники зосередять більше уваги на захисті своїх Ідей, ніж на спробах запропонувати нові та більш досконалі.

Необхідно заохочувати всіх до висловлення якомога більшої кількості Ідей. Варто заохочувати навіть фантастичні ідеї. (Якщо під час "мозкового штурму" не вдається отримати багато ідей, це можна пояснити тим, що учасники піддають свої ідеї самоцензурі - двічі подумають перед тим, як висловити).

висловлювань Не обговорюйте і не критикуйте інших.

ідеї, Можна повторювати запропоновані кимсь іншим.

Розширення запропонованої ідеї заохочується.

Пошук розв'язання проблеми - які способи її розв'язання? В чому їх переваги й недоліки? Які шанси і загрози вони несуть?

Вибір розв'язання: яке розв'язання найкраще з точки зору загальноприйнятих цінностей, наприклад справедливості,а також інших критеріїв, наприклад низьких коштів або простоти?Які труднощі можуть з'явитися в процесі його реалізації?Який вигляд матимуть наступні кроки під час запровадження його в життя? Хто може ускладнити або унеможливити його? На кого можна розраховувати як на спільників?

Метод ПРЕС слід використовувати тоді, коли виникають суперечливі питання та під час проведення вправ, у яких треба зайняти визначену позицію з обговорюваної проблеми.

Мета: цей метод дає учням змогу під час уроків вибирати аргументи або висловлювати свою думку з дискусійного питання. Метод допомагає учням пояснити свої думки та сформулювати їх у виразній і стислій формі.

(висловіть свою думку, поясніть у чому полягає ваша точка зору)

(наведіть причину появи цієї думки, тобто на чому ґрунтуються докази на підтримку вашої позиції)

тому___________________________________________________________

Етапи можна адаптувати, пропонуючи учням наводити декілька варіантів своїх думок або прикладів.

Коли формула буде зрозуміла всім учням, починайте вправу.

Розігрування ситуації за ролями (програвання сценки). Рольова гра імітує реальність призначення ролей, які вам дісталися, та дає змогу діяти "як насправді". Ви можете розігрувати свої ситуації, в яких ви вже побували. Вона допомагає навчитися через досвід та почуття. В ході рольової гри учасники "розігрують у ролях" певну проблему або ситуацію.

Мета: розігрування ситуації за ролями - визначити ставлення до конкретної ситуації або проблеми, набути досвіду шляхом гри.

Імітація: учні реагують на конкретну проблему в рамках заданої програми. Хоча ці два підходи мають різноманітні характеристики, вони доповнюють один одного і мають на меті; подальший розвиток уяви і навиків критичного мислення; сприяння висловленню суджень та думок; виховання в учнів спроможності знаходити і розглядати альтернативні можливості дій, виховання співчуття до інших людей.

Не чекайте відшліфованої гри з самого початку. Дайте учням можливість провести рольову гру та імітувати історичні й сучасні ситуації. Змінюйте види діяльності.

У цих стратегічних діях є чотири основні елементи: а) попереднє планування й підготовка вчителя; б) підготовка і тренінг учнів; в) активна участь класу в проведенні вправи; г) ретельне обговорення й міркування з приводу вправи.

Як цей досвід може вплинути на ваше подальше життя?

Дискусія дає прекрасну нагоду виявити різні позиції з певної проблеми або з суперечливого питання. Для того щоб дискусія була відвертою, необхідно створити атмосферу довіри та взаємоповаги. Тому в класі бажано виробити правила культури ведення дискусії.

Мета: цей метод залучає всіх учнів до дискусії. Він добре спрацьовує, коли ставлять запитання або виступають доповідачі від малих груп.

Всі групи по черзі мають побувати в "акваріумі", і діяльність кожної з них мусить бути обговорена класом. Наприкінці вчитель повинен прокоментувати ступінь володіння навичками дискусії в малих групах різних груп та учнів і звернути увагу на необхідність та напрямки подальшого вдосконалення таких навиків (2-3 хв.). У межах "акваріуму" можна підбити підсумки уроку або за браком часу обмежитись обговоренням роботи кожної групи.

"Велике коло". Учні сидять по колу і по черзі за бажанням висловлюються з приводу певного питання. Обговорення триває, поки є бажаючі висловитися. Вчитель може взяти слово після обговорення.

Робота в парах вимагає обміну думками і дозволяє швидко виконати вправи, які в звичайних умовах є часомісткими або неможливими (обговорити подію, твір, взагалі інформацію, вивести підсумок уроку, події тощо, взяти інтерв'ю один в одного, проанкетувати партнера). Після цього один з партнерів доповідає перед класом про результати.

Робота в трійках - це ускладнена робота в парах. Найкраще в трійках проводити обговорення, обмін думками, підведення підсумків чи навпаки, виділення несхожих думок).

Змінювані трійки. - метод трохи складніший, ніж попередній: всі трійки класу отримують одне й те ж завдання, а після обговорення один член трійки йде в наступну, один в попередню і ознайомлює членів новостворених трійок з набутком своєї.

"2+2=4". Дві пари окремо працюють над вправою протягом певного часу (2-3 хвилини), обов'язково доходять до спільного рішення, потім об'єднуються і діляться набутим. Як і в парах, необхідним є консенсус. Після цього можна або об'єднати четвірки у вісімки, або перейти до групового обговорення.

Карусель. Учні розсаджуються в два кола - внутрішнє і зовнішнє. Внутрішнє коло нерухоме, зовнішнє рухається. Можливі два варіанти використання методу - для дискусії (відбуваються "попарні суперечки" кожного з кожним, причому кожен учасник внутрішнього кола має власні, неповторювані докази), чи для обміну інформацією (учні із зовнішнього кола, рухаючись, збирають дані).

Можливим є виділення експертної групи з сильніших учнів. Вони працюють самостійно, а при оголошенні результатів рецензують та доповнюють інформацію.

Незакінчені речення. Дещо ускладнений варіант великого кола: відповідь учня - це продовження незакінченого речення типу "можна зробити такий висновок...", "я зрозумів, що..."

Аналіз дилеми (проблеми). Учні в колі обговорюють певну дилему (простіше) чи проблему (складніше, бо поліваріантно). Кожен каже варіанти, що складаються внаслідок вибору. Найкраще давати завдання вибору з особистісним сенсом (наприклад, "чи платити податки, якщо країна не здатна їх правильно розподілити?").

Мозаїка - вид діяльності, який дає можливість працювати на уроці разом, щоб вивчити значну кількість інформації за короткий проміжок часу, а також заохочує допомагати один одному вчитися навчаючи.

Під час роботи за допомогою методу "Мозаїка" ви повинні бути готовими працювати в різних групах.

Спочатку ви працюватимете в "домашній" групі.

Потім в іншій групі ви будете виступати в ролі "експертів" з питання, над яким ви працювали в домашній групі, та отримуєте інформацію від представників інших груп.

В останній частині заняття ви знову повернетесь в свою "домашню" групу, для того щоб поділитися тією новою інформацією, яку вам надали учасники інших груп.

Кожна група отримує завдання, вивчає його та обговорює свій матеріал.

Вам бажано обрати в групі головуючого, тайм-кіпера (той, хто стежить за часом) та особу, яка ставить запитання, або переконатися, що кожний (кожна) розуміє зміст матеріалу.

Після того як вчитель об'єднав вас у нові групи, ви стаєте експертами з тієї теми, що вивчалася в вашій "домашній" групі.

По черзі кожний або кожна мають за визначений вчителем час якісно і в повному обсязі донести інформацію до членів інших груп та сприйняти нову інформацію від представників інших груп.

Ви повертаєтесь "додому", де маєте поділитися інформацією з членами своєї "домашньої" групи про нову інформацію, яку ви отримали від представників інших груп.

Виробляєте спільні висновки та рішення.

Таким чином, за допомогою методу за короткий проміжок часу можна отримати велику кількість інформації.

Суд від свого імені - вид діяльності, який дає можливість отримати уявлення про спрощену процедуру винесення судового рішення та провести рольову гру - судовий процес з мінімальною кількістю учасників - 3-ма особами: суддею, що слухатиме обидві сторони і винесе остаточне рішення, позивачем та відповідачем (якщо йтиметься про розгляд кримінальної справи, то учасниками будуть обвинувач та обвинувачений).

Після того як вчитель об'єднав вас у три групи - судді, обвинувачі та обвинувачувані, протягом відведеного часу:

а)судді - знайомляться із судовою процедурою та готують запитання до обох сторін;

б)обвинувачі - обговорюють зміст вступної промови та можливі аргументи;

в)обвинувачувані - готують зміст заяви-відповіді та аргументи захисту.

Тепер для більш ефективної роботи необхідно до кожного судді приєднати одного обвинувача та одного обвинувачуваного. Далі можна починати суд в кожній групі за таким порядком або сценарієм:

Вступні заяви учасників судового процесу. Суддя викладає суть справи.

Обвинувач викладає аргументацію, суддя ставить йому запитання.

Обвинувачуваний викладає аргументи захисту, суддя ставить йому запитання.

Після того як весь клас знову об'єднується, судді оголошують свої рішення.

Займи позицію - вид діяльності, який допоможе вам з'ясувати, які позиції і думки можуть існувати щодо розглядуваного спірного питання. Також надається можливість висловитися кожному, продемонструвати різні думки по темі, обґрунтувати свою позицію, знайти і висловити найбільш переконливі аргументи, порівняти їх з аргументами інших. Якщо вас переконали, ви можете перейти на іншу позицію в будь-який час та дати оцінку висловлюванням інших учнів.

вчитель називає тему та пропонує висловити свою думку з досліджуваної теми;

вам потрібно стати біля того плаката ("так", "ні", "не знаю"), який відповідає вашій позиції;

підготуйтеся до обґрунтування своєї позиції, чому саме її ви обрали: самостійно або в групі своїх однодумців підберіть кілька найбільш сильних аргументів, які можуть переконати інших у вашій правоті, висловте свої аргументи класу, застосувавши метод "Прес";

уважно вислухайте позиції та аргументи інших;

якщо після обговорення дискусійного питання ви змінили точку зору, то можете перейти до іншого плаката і пояснити причину свого переходу, а також назвати найбільш переконливу ідею чи аргумент протилежної сторони.

"Навчаючи - учусь" - вид навчальної діяльності надає вам можливість взяти активну участь у навчанні та передачі своїх знань іншим людям, в цьому випадку своїм однокласникам під час уроку.

Робота може бути організована так:

Після того як вчитель назвав тему та мету уроку і роздав вам картки із завданням, вам потрібно ознайомитися з інформацією, що міститься на вашій картці.

Якщо вам щось незрозуміло, запитайте про це та перевірте у вчителя, чи правильно ви розумієте інформацію.

Вам необхідно ознайомити зі своєю інформацією інших однокласників. Підготуйтеся до передання цієї інформації іншим у доступній формі.

Ви маєте право говорити тільки з однією особою. Ваше завдання полягає в тому, щоб поділитися своєю інформацією з іншими учнями та самому дізнатися про певну інформацію від них.

Уважно слухайте інформацію інших, намагайтеся отримати і запам'ятати якомога більше інформації, за необхідності зробіть короткі нотатки.

Коли всі поділилися та отримали інформацію, розкажіть у класі, про що ви дізналися від інших.

ТОК-ШОУ - вид роботи, метою якої є отримання навичок публічного виступу та дискутування.

Вчитель на цьому уроці є ведучим на "Ток-шоу".

Робота організується таким чином:

оголошується тема дискусії;

пропонується висловитися із запропонованої теми "запрошеним гостям";

надається слово глядачам, які можуть виступити зі своєю думкою або ставити запитання "запрошеним" не більше 1 хв.

"3апрошені" мають відповідати якомога коротше і конкретніше. Ведучий також має право ставити своє запитання або перервати виступаючого через ліміт часу.

Ця форма роботи допоможе навчитися брати участь у загальних дискусіях, висловлювати та захищати власну позицію, а в майбутньому впливати на зміни в українському суспільстві та державі.

"Рахуймо разом". Слухачам пропонується розрахуватися на кількість учасників, але так, щоб жодного разу не повторювалося одне й те саме число. Розрахунок здійснюється доти, доки учасники не вироблять власні правила розрахунку.

Наступним кроком є обговорення відповідей на запитання інтерв'ю.

"Займи особисту позицію"- метод корисний під час проведення в класі дискусії на суперечливу тему. Як проблеми слід використовувати дві протилежні думки, які не мають правильної відповіді.

Попросіть учасників назвати найбільш переконливу причину протилежної сторони.

Сприяти розвиткові навичок логічно мислити, оперувати мовознавчими термінами; самостійно працювати з орфографічним та тлумачним словниками; поліпшувати культуру спілкування; удосконалювати роботу в парах, групах; заохочувати до співробітництва.

За допомогою мовленнєво-комунікативного дидактичного матеріалу виховувати шану до геніального українського поета Т. Г. Шевченка, любов до рідного слова; бажання глибоко пізнавати мовні закономірності, зацікавленість до пізнання й пошуку.

картки самооцінювання, портрет Т. Г. Шевченка.

УСТАНОВЧО - МОТИВАЦІЙНИЙ ЕТАП

Ім'ям до нашого уроку стануть рядки відомого українського поета

М.Т.Рильського (зачитати). І не випадково. Саме в березні все людство вшановує пам'ять цієї видатної людини. Діти, скажіть, будь ласка, кого ми називаємо Кобзарем? Так, це Т. Г. Шевченко. Отже, усі завдання з української мови будуть пов'язані з життям Великого Кобзаря.

Методична ремарка . Аналіз імені уроку "цементує" заняття, надає йому образності й цілісності

Тема уроку звучить так: "Вживання апострофа"

Я такий же, як знак розділовий,

Та в словах української мови

Я пишусь не внизу, а вгорі.

Як ви розумієте тему уроку? Чого від уроку чекаєте ви? Про що сьогодні ми будемо говорити?

(Коментар учителя до схем "Знати", "Уміти", "Цінувати").

Зверніть увагу на світлини України. Ось яка вона велика і неосяжна наша Батьківщина. Діти, а ви любите мандрувати? Тож щоб урізноманітнити наш урок, пропоную провести його у формі мандрівки по тих місцях, які пов'язані з іменем Т. Г. Шевченка. Приймається?

ОПЕРАЦІЙНО - ПІЗНАВАЛЬНИЙ ЕТАП

-Вибачте, пане, але в нашому ресторані нема нічого подібного.

-А чому їх стільки в меню?

3.- Мамо, сьогодні вчитель, дякуючи мені, зробив відкриття.

Для того, щоб ми змогли успішно вирушити в дорогу, нам треба здійснити перевірку знань про вживання апострофа.

ТВОРЧО - ДОСЛІДНИЦЬКИЙ ЕТАП

Методична ремарка . Учнів об'єднано у творчі групи, кожна з яких взаємодоповнює іншу. Перед кожним учнем на парті - тлумачний і орфографічний словники, робочі зошити, підручник, роздатковий матеріал.

Щоб дізнатися, де народився і провів дитячі роки Т. Г. Шевченко, виконайте наступні вправи.

Відшукайте на слух слова з апострофом, запишіть їх. (Учитель читає текст)

...Об'їхав я багато країв. Гарних, дивних, цікавих...Та враз я згадав хлоп'ячі забави на батьківському подвір'ї. Почув трав'яний дух. Дух, де в'ється моя душа. Задзвеніли мені солов'ї, кропив'янки, заворкотіли голуб'ята. Запахли в рідному саду ряст, п`ятиперстень. І м'ята. Холодна, кучерява. Ледве заходжу, було, хлоп'ям по саду, відчуваю, як вільно дихати. Як пахучий холодок наповнює груди. А там ластів'я озветься, защебече, ніби щось промовляє. А з сусідського саду вітається дід Іван. Скинув бриля - махає. А поруч он клей вишневий, мов півник полив'яний. Мені все дужче пахне м'ята. Я хочу додому. У батьків сад... ("Щоденник" Т. Г. Шевченка)

Вправа № 340, с. 135.

Вправа № 341, с. 135.

(Після того, як усі завдання було виконано, прикріплюється світлина із зображенням невеличкої Шевченківської сільської хатинки).

Встаньте, діти, посміхніться,

Вліво, вправо поверніться.

Нахиліться, розігніться. (Двічі)

Піднімайте, опускайте. (Двічі)

Вправи виконуються сидячи в зручній позі, хребет прямий, очірозплющені, погляд - прямо, відвернувшись від підручника, зошита

1.Погляд спрямовувати вліво-вправо, вправо-прямо, вгору-прямо, додолу-прямо без затримки в кожному положенні.

Повторити 5 разів і 5 разів у зворотному напрямі.

2.Заплющити очі на рахунок "раз-два", розплющити очі і подивитися на кінчик носа на рахунок "три-чотири".

3.Кругові рухи очей: до 5 кругів вліво і вправо.

Уявіть себе у ролі редактора. Прочитайте уважно текст. Виправте помилки. Доберіть заголовок до тексту.

Зійди у травні на Тарасову гору, і тебе зачарують співом солов'ї. Бо вони тут особливі. Це єдине місце в Україні, де живе дванадцять видів солов'їв. Пташки сюди ніби злетілися в гості до Тараса Шевченка, наспівати йому, звеселити його.

Як тільки спаде надвечір'я, солов'ї тут змагаються своїм хистом. І кожен соловей витинає свої неповторні колінця, виводить свої чарівні співанки.

З кожного гаю лине своя полум'яна пісня. І звучить над Тарасовою горою багатоголосий солов'їний хор. І слухає цю солов'їну хвалу Кобзареві Дніпро.Слухає українське широке поле і вся Україна.

Т. Г. Шевченко приїжджав до Києва, хотів там жити і працювати в університеті (Прикріпити фотографію молодого Шевченка).

Ключ З останніх букв колонок утвориться назва вірша В.Сосюри "Так ніхто не кохав...".

Лінгвістичне спостереження "Третій зайвий"

Щоб піднятися східцями на Тарасову гору, потрібно усунути перешкоду: підкреслити "зайве" слово, пояснити свій вибір.

КЛЮЧ. У кожному "зайвому" слові підкреслити другу від початку букву - вийде назва Тарасової гори (Чернеча).

Прикріплюється остання фотографія із зображенням сучасного вигляду могили Шевченка.

Вправа 344, с. 135.

СИСТЕМНО - УЗАГАЛЮВАЛЬНИЙ ЕТАП

Скласти і прокоментувати лінгвістичну матрицю "Вживання апострофа" з відповідними прикладами

Методична ремарка . Цей етап багато в чому нагадує традиційне закріплення. Суттєва відмінність - у зміщенні акцентів з перевірки рівня засвоєння предметних знань на осмислення почуттів, думок, почутого і сказаного щодо: а) самого себе; б) власних і колективних дій; в) особистої значущості вивченого. Потім знову - емоції. І знову - позитивні. І навіть пропозиція самооцінки не приглушить їх, працювати було цікаво, а значить, працювали активно, тож і оцінити є що.

1. Тож чи потрібен апостроф в українській мові?

2. Чи справдилося те, чого ви очікували від уроку?

3. Чи досягнули ми цілей, поставлених на початку уроку?

5. Що ви розкажете своїм батькам, друзям після уроку?

* Заключне слово вчителя.

Вправа 343, с. 135.

Вправа 345, с. 136.

Додатково: скласти акровірш АПОСТРОФ.

Запишіть подані слова у два стовпчики: 1) з апострофом, 2) без апострофа.

Олов..яний, осерд..я, медв..яний, в..юн, об..орати, об..їзд, передсв..ятковий, цв..яшок, риб..ячий, здоров..я, пір..їна, слов..яни, здибл..ювати, різдв..яний, торф..яний, кам..яний, знічев..я, олен..ячий, перед..ювілейний, дір..явий.

Якщо ви правильно виконали завдання, із других букв записаних слів складеться вислів Івана Карпенка-Карого.

Учитель. На нашому шляху перша серйозна перешкода. Пройти її зможуть тільки ті бійці, які зуміють відредагувати текст.

Вправа 342, с. 135.

Олов..яний, осерд..я, медв..яний, в..юн, об..орати, об..їзд, передсв..ятковий, цв..яшок, риб..ячий, здоров..я, пір..їна, слов..яни, здибл..ювати, різдв..яний, торф..яний, кам..яний, знічев..я, олен..ячий, перед..ювілейний, дір..явий.

Якщо ви правильно виконали завдання, із других букв записаних слів складеться вислів Івана Карпенка-Карого.

Учитель. На нашому шляху перша серйозна перешкода. Пройти її зможуть тільки ті бійці, які зуміють відредагувати текст.

Вправа 342, с. 135.

Олов..яний, осерд..я, медв..яний, в..юн, об..орати, об..їзд, передсв..ятковий, цв..яшок, риб..ячий, здоров..я, пір..їна, слов..яни, здибл..ювати, різдв..яний, торф..яний, кам..яний, знічев..я, олен..ячий, перед..ювілейний, дір..явий.

Якщо ви правильно виконали завдання, із других букв записаних слів складеться вислів Івана Карпенка-Карого.

Учитель. На нашому шляху перша серйозна перешкода. Пройти її зможуть тільки ті бійці, які зуміють відредагувати текст.

Вправа 342, с. 135.

: Леся Українка. Життя поетеси, її мужність і сила духу.Провідні мотиви її лірики

Хіба жила на світі ще така жінка,

в серці якої поєдналися б така мужність,

така геніальність, такий вогонь і розум,

така пристрасна любов до Батьківщини!

1. У звичайному житті вона - слабосила жінка. У літературі - титан духу, дочка Прометея, Ломикамінь, Співачка досвітніх вогнів, Одержима...Хто ж вона, Лариса Петрівна Косач, знана в усьому світі як Леся Українка?

Безперечно, її життя можна без перебільшення назвати подвигом. Її поезія злинула над Україною крицево і ніжно-трепетно. І.Франко писав у статті про Лесю Українку: „ Від часу Шевченкового „ Поховайте та вставайте, кайдани порвіте " Україна не чула такого сильного, гарячого та поетичного слова, як із уст сеї слабосилої, хворої дівчини ". Кажуть, що талановиті люди, як зорі, полишають свій слід у свідомості майбутніх поколінь. Сподіваюсь, Леся Українка залишить свій слід у ваших серцях.

А) батьків та рідних поетеси;

Б) двобій з підступною хворобою;

Г) обдарування і захоплення Лесі Українки.

Виступи про основні мотиви лірики:

А) загальна характеристика мотивів лірики;

Б) патріотична тематика ( декламація вірша „Красо України, Подолля");

В) роль поета й поезії в житті народу ( вірш „Слово, чому ти не твердая криця");

Г) образ весни у творчості Лесі Українки ( під супровід домбри декламування поезії „Стояла я і слухала весну")

Леся Українка прожила життя, сповнене невимовних страждань і гіркоти. Але її творчість звучить оптимістично, в ній на повний голос пролунали життєрадісні мотиви сповнені віри в невичерпні сили народні. Поетеса живе серед нас, вона не вмерла, а тільки зробила крок у безсмертя. „ Ні, я жива! Я буду вічно жити! Я маю в серці те, що не вмирає!"

. Домашнє завдання : за підручником опрацювати стор.135-136, скласти опорний конспект, написати твір-есе „Чим зацікавила мене постать Лесі Українки ".

Лариса Петрівна Косач народилася 25 лютого 1871 року в місті Новограді-Волинському. Мати, Ольга Петрівна Драгоманова-Косач - письменниця, яка творила під псевдонімом Олена Пчілка (її поезію й оповідання для дітей українською мовою добре знали в Україні), була активною учасницею жіночого руху, видавала альманах "Перший вінок". Батько - вихованець Київського університету святого Володимира, юрист, високоосвічений поміщик, який дуже любив літературу і живопис. Батьки багато уваги приділяли гуманітарній освіті дітей, розвивали інтерес до літератури, вивчення мов, перекладацької роботи. Повага до батька, матері, дідуся, бабусі, до родини взагалі, вміння жити турботами, радощами і болями близьких, дотримуватися родинних традицій - це життєві принципи Косачів. У цій родині діти дуже любили своїх сестер, братів, тіток, дядьків. У сім'ї Леся особливо товаришувала із старшим братом Михайлом та молодшою сестрою Олею. Вони все життя залишалися її найближчими друзями та порадниками. „Разом бавилися, разом читали, разом вчилися. Леся навчилася читати в 4 роки", - згадувала сестра Ольга. У родині Косачів дуже любили творчість Шевченка і часто влаштовували Шевченкові вечори, на яких діти декламували поезії Кобзаря, розгадували вікторини, складені мамою.

У будинку Косачів часто збиралися письменники, художники і музиканти, влаштовувалися різні літературні вечори і домашні концерти. Дядько Лесі (так її називали у сім'ї і це домашнє ім'я стало літературним псевдонімом) - Михайло Драгоманов, був відомим ученим, громадським діячем, який перед еміграцією до Франції й Болгарії співпрацював із І. Франком. Йому належить одна з провідних ролей у формуванні світогляду племінниці згідно зі своїми ідеалами служіння батьківщині, які захопили її, а потім стали щоденною потребою в її житті. Він водив знайомство з Іваном Сергійовичем Тургенєвим, Віктором Гюго, був знайомий з усіма новітніми літературними та політичними подіями і часто поповнював бібліотеку племінниці посилками з-за кордону. Серед близького оточення майбутньої поетеси були відомі культурні діячі: Михайло Старицький - відомий драматург, Микола Лисенко - композитор, основоположник української національної музики. Все це сприяло ранньому входженню Лесі в літературу: в дев'ять років вона вже писала вірші, у тринадцять почала друкуватись. У 1884р. у Львові в журналі "Зоря" було опубліковано два вірші ("Конвалія" і "Сафо"), під якими вперше з'явилось ім'я - Леся Українка. Родина Косачів переїхала до с.Колодяжного на Волині. Там минали дитячі роки Лесі, в краю предковічних соснових борів, таємничих лісових озер, росистих лук. Дівчина росла веселою і жвавою, розумницею і чепурушкою. Серед ровесників виділялась здібністю і працьовитістю. Демократичний стиль життя в родині сприяв зближенню з селянськими дітьми, засвоєнню народних звичаїв, традицій. А фольклор Волині вводив вразливу дівчинку в незвичайний, химерний світукраїнської міфології з її мавками, перелесниками, русалками.

Природне обдарування, сприятливі умови в сім'ї, культурне середовище, наполеглива праця над самоосвітою - ось ті чинники, які рано піднесли Лесю Українку на високості вселюдської культури. Вона вражала всебічною освіченістю, ґрунтовною обізнаністю з літературою і мистецтвом багатьох народів світу, знанням мов, глибоким проникненням у суспільне життя. Крім української і російської, Леся Українка досконало володіла французькою, німецькою, англійською, італійською, грецькою, латинською, польською, білоруською мовами. Це давало їй змогу читати в оригіналі художні і наукові праці багатьох народів, користуватися бібліотеками не тільки Києва, Львова, Одеси, Мінська, Москви, Петербурга, а й Відня, Берліна, Женеви, Мілана та багатьох інших міст.

Доля дуже рано навчила Лесю Українку мужності. Почалась хвороба 1881р. І почалась 30-літня боротьба за життя. Вона змушена була змагатися з тяжкою хворобою, що вразила її ще в дитинстві, зробила недосяжною її блискучу музичну кар'єру і мучила поетесу всі подальші роки. Проте оця ще дитяча зневага до фізичного і душевного болю супроводжувала Лесю Українку все її життя. Мужньо переносила операції. Була оптимісткою. У листі до матері поетеса пише про себе, що її загартувало лихо: "... Мені здається, що я маю перед собою якусь велику битву, з якої вийду переможцем або зовсім не вийду. Коли у мене справді є талан, то він не загине, - то не талан, що погибає від туберкульозу чи істерії! Нехай і заважають мені сі лиха, але зате хто знає, чи не кують вони мені такої зброї, якої нема в інших, здорових людей" Вірш „Без надії сподіваюсь" Чим більше дошкуляє їй хвороба, тим загартованішою Леся стає, не скоряється долі. Вірш „Хто вам сказав, що я слабка ..." Поетеса формулює своє кредо: "Не можна, гріх бути інвалідом, коли так багато роботи і так мало людей, треба перестати ним бути, коли не можна зараз, то через рік ... через три, а все-таки треба вийти в люди! І я вийду або під ножем пропаду, а так не зостанусь" (Лист Лесі Українки до сестри Ольги)Багато часу змушена поетеса витрачати на лікування. Вона відвідала багато країн, де проходила різні курси лікування: Єгипет, Італія, Грузія, Польща, Німеччина. Шукала і в Україні багато місць, де лікували грязями, травами...

Хвороба привела її на Сумщину, в село Косівщину, де жила відома цілителька Параска Богуш. Зараз при Косівщинській середній школі створено музей імені Лесі Українки. Леся дуже терпляче переносить страждання, не скаржачись. То виграла поетеса двобій з підступною хворобою чи ні? Звісно впала в тому бою, але тільки фізично. У моральному плані це була перемога. (Декламація поезії Лесі Українки „

У несприятливій для повнокровного розвитку України суспільній атмосфері межі ХІХ-ХХ століть родина Косачів вирізнялася своїми демократичними поглядами, плеканням національних традицій, всебічною освіченістю. Виховуючись у такому середовищі, Леся не могла не зазнати його впливу на формування власних поглядів, уподобань, життєвих настанов. Її громадянська свідомість, національна гідність, демократичні позиції були закладені саме в родинному колі. А ще, напевно, вродженою особливістю натури пояснюється отой постійний дух непокори, волелюбства, ота зневага до труднощів і втоми, оте гордовите бажання ніколи не бути слабкою, розбитою, зневіреною. Духовна міць фізично недужого тіла, властива Лесі Українці, наснажувала і її творчість. Потрібна була неабияка мужність, щоб, всупереч тиску влади, писати про кривди рідного краю. "І все-таки до тебе думка лине, мій занапащений, нещасний краю..." Патріотичний мотив- один з найчастіших у поезії Лесі Українки. Її любов до України не можна навіть і порівнювати з тими зітханнями, які були такими популярними серед частини української інтелігенції. За глибоким переконанням поетеси, лити сльози над українським безталанням - це ще не велика послуга для краю. "Що сльози там, де навіть крові мало!.." У Лесиному розпорядженні було не так багато засобів для боротьби. Але в неї було пристрасне слово, у неї був величезний мистецький хист. Її полум'яні віршовані рядки мимоволі западали в серця і будили свідомість людей. Недаремно поетесу стали величати Дочкою Прометея. Нести людям вогонь просвіти, вогонь своєї любові, жар свого невтомного слова було справою всього її життя. Звичайно, якщо ніхто не бачив поетесу розбитою і знесиленою, то це не означає, що вона була крицевою. Не забуваймо, що Леся Українка - жінка з вразливою тонкою душею. Були і в її долі прикрі падіння і болісні втрати. Бо життєве кредо Лесі Українки - сміливо творити свій шлях серед будь-яких незгод, змагатися з долею, не впадати у відчай під її ударами.

Багата, різноманітна тематика творів поетеси. Це і заклик до боротьби з самодержавством, і роль поетичного слова в цій боротьбі, і утвердження народу як творця історії, і оспівування природи, що дає сили жити і боротись. Леся любила свій народ, Україну, серце її обкипало кров'ю, коли бачила страждання простої людини. Ніколи не скаржилась на свою долю, муки ж народні сприймала як свої власні. Фізично слаба, вона взяла на озброєння художнє слово, вражала ним ворога, мов мечем.

Природа завжди передає якісь настрої людини. Якщо весна, то це світлі мрії, кохання, щастя. Саме "весна золота" допомогла хворій Лесі розігнати "хмари осінні". Весною ж Леся вийшла на шлях літературного життя. Мрія Лесина здійснилася. її поезія палає невгасимим вогнем, як вічно живе і образ самої Лесі Українки. Вірш „ Стояла я і слухала весну ".

учитель української мови та літератури

Мотивація навчально-пізнавальної діяльності учнів.

3'ясування емоційного стану школярів.

початку уроку та наприкінці? (відповіді учнів). Спробуйте саме так

1. Повідомлення теми та очікуваних результатів уроку.

На дошці написані слова читання, малювання, біганина, говоріння, мовчання, писання, креслення.

Прочитати текст ( Додаток №1 ), вибираючи з дужок потрібний за змістом та емоційним забарвленням синонім. Аргументувати свій вибір. Дібрати заголовок. Який це текст за метою висловлювання?

З'ясувати лексичне значення слів перепел, гущавина, джунглі. Визначити, які дієслова вказують на завершену дію, а які - на незавершену (звернути увагу на категорію часу)

Прислухайтесь до хлібного поля. Чиї голоси почули?

Виписати з тексту 4 дієслова, вжитих в різних формах. Визначити їхні граматичні ознаки: час, особу або рід, число, вказати синтаксичну роль.

Трійка, потроїти, три, розбивали, розбій, розбий, біжу, біганина, бігти, чує, чутка, надія, надіятися, червоний, червоніти.

Коментованеписьмо. Робота з лінгвістичним ключем.

Спитає, стоїть, забув, висить, скористаєшся, зміню, кліпнув, ненавидить, в'юся, знаходиш, збагнула, біжимо, заїде.

.Виразно прочитати вірш ( Поетичнахвилинка Додаток №3). Знайти випадки вживання одних часових форм замість інших, пояснити їхню роль.

Група "Майстри слова": написати міні-усмішку "Я посадив...", яка складалася б

Група "Піснярі": пригадати й проспівати пісні про хліб, прочитати відомі вам

9 .Обговорення проблемного питання:

"Якби вам нічого не було відомо про дієслово, то за якими ознаками дізналися б, що це саме дієслово?"

б) надреалізацією яких цілей хотіли б попрацювати на наступному уроці?

"Незакінчене речення" або "Мікрофон":

Достатній рівень: скласти зв'язну лінгвістичну розповідь на тему "Дієслово".

Середній рівень: записати у зошит 5 прислів'їв про хліб, вивчити їх напам'ять.

Вищий рівень: записатиіз уст старших розповідь на тему "Хліб у традиціях українців".

Перепели давали натхненний вечірній концерт. Я ( , ступав, крокував, чимчикував, шкандибав) серед пташиних пісень, серед замислених колосків жита, що ( хилилися, гнулися, никнули) з тихим шепотінням і ( кланялися, вклонялися) землі, сонцю, людині. Мені не видно було кінця житнього лану, бо хліб ( вимахав, піднявся, витягнувся) вище мого зросту, і я ( думав , гадав, мислив, розмірковував, кумекав), що тут, серед цієї гущавини, можна заблудитись, як у джунглях (О. Копиленко).

Як дар землі, як батька сили

продовжити ознайомлювати учнів з комедією; на прикладі програмового твору І. Карпенка-Карого дослідити, як вирішується проблема влади грошей, як в комедії влучно використані засоби сатири для змалювання героїв твору; опрацювати ідейно-художній зміст ІІІ частини; розвивати навички виразного читання, культуру зв'язного мовлення, логічне мислення; виховувати зневажливе ставлення до таких багатіїв як Калитка, негативних рис його характеру; прищеплювати інтерес до наслідків власної праці; формувати вміння узагальнювати, робити висновки; виховувати любов до прекрасного, несприйняття проявів бездуховності, прищеплювати інтерес до творів письменника.

Обладнання: портрет І вана Карпенка-Карого, текст твору, зразки грошей к ін. ХІХ - поч. ХХ ст.; завдання (УНТ: прислів ' я та приказки) ; дидактичний матеріал (тестові завдання, картки).

Грошей багацько, а щастя мало.

1. "Так я сібє видумал новую комерцію: хороший будєт гендель, ежели удастся..." (Невідомий)

2. "Все він зна - тільки нічого не робе". (Роман - про Бонавентуру)

3. "Жид - то діло, а Копач - морока". (Калитка)

4. "Лупи та дай". (Калитка)

5. "...без грошей, а з грішми... і чорт не брат". (Савка)

6. "Товар нравиться - візьміть, не нравиться - не беріть. Ми не нуждаємся в покупателях..." (Невідомий)

7. "Півобіда сам злопає і на перешкоді ділові стане..." (Калитка про Бонавентуру)

8. "Хазяйственний мужик - велике діло". (Бонавентура - Калітці)

9. "Вчений поки бога змалює, то чорта з'їсть". (Калитка)

10. "Гроші - гроші всьому голова". (Калитка)

11. "Обіцянка - цяцянка, а дурневі радість". (Калитка)

12. "Вік живи, вік учись". (Бонавентура)

Примітка. За кожну правильну відповідь встановлюється 1 бал.

Перша редакція комедії мала назву "Гроші". Чому саме "Гроші"?

Тема - гроші, багатство, їх вплив на людину простежується в багатьох творах як народних, так і літературних.

Гроші, прагнення мати їх більше привело до морального падіння окремих героїв п'єси, руйнування їх сімей, а гонитва за наживою, жадоба до збагачення врешті-решт призводить до послаблення суспільства.

2.3. Епіграфом до уроку є народна мудрість. На партах ви маєте грошові купюри зразка кінця ХІХ століття. Розгляньте їх , переверніть, прочитайте приклади прислів'їв та приказок, у яких засуджується згубний вплив грошей, які з них найбільше характеризують Калитку?

Срібло-золото тягне людину в болото.

З золотом, як з вогнем: і тепло з ним, і небезпечно.

За наші гроші ми всім хороші.

У кого гроші, той і хороший, а як їх нема, то всім дарма.

У кого гроші є, тому й руку всяк дає.

Хоч у голові пусто, аби грошей густо.

Совісті менше - грошей більше.

З грошима і в грязі чистий.

Копійка любить, щоб її лічили.

Чому сміються люди? Як їх посмішка впливає на оточуючих?

Які засоби сатири вам відомі?

Який сміх у творі І. Карпенка-Карого "Сто тисяч" можна дослідити: гумористичний чи сатиричний? Відповідь вмотивуйте.

Що і як висміює митець у п'єсі? (П'єса "Сто тисяч" є сатиричною комедією, тому що в ній гостро висміяно глитая Калітку, його жадобу до наживи, шахрайство, крутійство, скнарість, лицемірство)

З кого насміхається автор твору? (Із Савки, Герасима, підкреслюючи їх заперечливість, відчайдушність у гонитві за легкою наживою)

Чи можна ці образи вважати комічними? (Так. В комічних образах викриваються негативні суспільні або побутові явища, висміюються людські вади, негативні риси характеру)

Обмеженість героя. (Розмови і вчинки Герасима зосереджуються навколо землі і грошей)

Мрії Герасима. (Бажання скуповувати землю, на мить не зупиняючись)

Ставлення до робітників і членів родини. (Шкода шматка хліба до наймита, шкода запрягти коней, щоб підвезти дружину до церкви; не дозволяє одружитися Роману з Мотрею)

Неосвіченість, обмеженість. (Зневажливо ставиться до науки, досягнень культури)

Жадність, егоїстичність. (Замість обіцянок п'яти тисяч глитай відбуся кількома парами худоби та десятком овець, а на придачу - "гуртом побили зятя та й вирядили".)

Економить на собі. ("Як їв борщ та кашу, так і їстиму, як мазав чоботи дьогтем, так і мазатиму...")

Серед дійових осіб п'єси ніхто активно не протистояв Герасимові і свідомо не боровся проти нечесних шляхів його збагачення. Правда, Роман і Параска не погоджуються з планами Герасима одружити сина з Пузирівною заради приданого, однак Калитка сам скоро змінює своє рішення. Незважаючи на тимчасовий, скороминущий характер цього конфлікту, він має важливе значення для розуміння смислу п'єси, бо доводить, що в народному середовищі зберігаються здорові моральні принципи: повага до праці, почуття власної гідності, вірність у коханні. Та загалом протест Романа й Параски не виходить за межі традиційних сімейних відносин.
І все ж у комедії відчувається присутність особи, яка протягом усього твору повстає проти влади нечистих грошей. Такою особою є сам автор.

1. Чи щирою, на ваш погляд, була згода Герасима на те, щоб Роман одружився на Мотрі? Наведіть переконливі аргументи.

2. З чим пов'язаний ризик Савки під час обміну фальшивих грошей. Чому він йде на цей злочин? Відповідь вмотивуйте.

1. Чому, на ваш погляд, Пузир запросив Бонавентуру в хату до столу, а Романа відправив обідати у застольну? Як це характеризує пана?

2. Дослідіть, з чим пов'язано те, що Герасим родину Пузиря порівнює зі свинями? А сам Калитка чи не схожий на цю домашню худобу? Відповідь вмотивуйте.

1. Прокоментуйте, що мав на увазі Пузир, висловлюючись на адресу Герасима: "голяк масті, чирва світить!". Як це сприйняв сам герой?

2. Обґрунтуйте, як пояснити фразу Герасима: "Як грошей нема, то й розуму біг дасть". Наведіть переконливі приклади з твору.

1. Як Пузир зустрів Романа?
а) З хлібом-сіллю;
б) запросив у хату до столу;
в) виявив незадоволення до хлопця;
г) попросив його почекати у фургоні.

6. Скільки Смоквинов, за словами Гершка, позичав на "улучшенія хазяйства" грошей?
а) Мільйон;
б) три тисячі;
в) п'ять тисяч;
г) мільярд.

11. Співаючи на радощах, Герасим порівнював горілку з:
а) соком;
б) варенням;
в) медом;
г) цукерками.

# data[].attributes.attachment_link.title
Інтерактивні технології у навчанні та викладанні української мови та літератури

# data[].attributes.attachment_link.description
Інтерактивні технології у навчанні та викладанні української мови та літератури Невід'ємним компонентом сучасної системи освіти є використання сучасних інтерактивних технологій. У данiй роботi розкривається проблема використання інтерактивних технологій, досліджується сутність і структура поняття "технології навчання", специфіка діяльності вчителя, інноваційний розвиток навчального процесу. І. Суть інтерактивного навчання Додаток 2.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Корреспондент.net, 25 лютого 2020, 12:30

Лариса Косач розширила традиційні жанри української літератури, привнесла душевний драматизм і психологізм.

Національний банк України 25 лютого ввів в обіг нову купюру номіналом 200 гривень із зображенням великої української поетеси Лесі Українки. Вона народилася в цей день 149 років тому. згадує цікаві факти з її біографії.

Велика дочка великої матері

Поетеса Леся Українка, яку називають геніальною дочкою українського народу, красою і гордістю нації, духовним вождем української інтелігенції, народилася 25 лютого 1871 року в Новограді-Волинському під ім'ям Лариса Косач.

Матір'ю Лесі Українки була письменниця Ольга Косач, що ставила на своїх роботах псевдонім Олена Пчілка. Вона була активною учасницею проукраїнського руху, видавала альманах Перший вінок. Встановила сімейною мовою спілкування українську мову і прищеплювала своїм дітям любов до української народної пісні, казок і традицій.

Лариса народилася слабкою і хворобливою дитиною. Її мати, не оговтавшись за півтора року після перших пологів, залишає дочку і відправляється на півроку на лікування за кордон. Майбутній поетесі батько не зміг знайти підходящу годувальницю, тому довелося вдатися до рідкісного на той період штучного вигодовування.

Леся була другою дитиною в сім'ї. Старшою дитиною в родині був Міша. Брат з сестрою були настільки прив'язані один до одного, що в родині їм навіть придумали колективне ім'я - "Мішелосіє". Крім них в родині були ще четверо дітей.

Біографи відзначають холодне і дуже суворе ставлення матері до Лесі. Втім, існує версія, що на той момент, коли народилася Леся, вона була небажаною дитиною. Також у дівчинки був свавільний характер, що зовсім не подобалося Олені Пчілці.

Дядьком Лесі Українки був відомий український вчений, засновник українського соціалізму - професор Михайло Драгоманов. Серед іншого, він розробив концепції народності літератури, боровся з псевдонародністю, провінційністю і обмеженістю літератури.

Драгоманов своєю діяльністю викликав інтерес до усної народної творчості, етнографії, міфології українців. Деякі роботи він підписував псевдонімом Українець. Драгоманов значно вплинув на становлення Лесі Українки як письменниці.

У чотири роки вона навчилася читати, в п'ять - грати на роялі, у вісім - писала вірші. У 12 років вона вже друкувалася в журналах. В цей же час вона захворіла на туберкульоз кісток, через що довелося назавжди залишити заняття музикою.

Самостійно вивчила 11 мов, в тому числі латину і грецьку. Перекладала твори Гомера, Гюго, Байрона, Гейне, Шекспіра. Написала загалом понад 100 власних віршів і 20 драм. Випустила три збірки.

Леся Українка перебувала під негласним наглядом поліції, і цензура не раз забороняла її твори. Більшість своїх робіт поетеса публікувала за кордоном Російської імперії - Берліні, Дрездені, Празі, Відні.

Смерть наздогнала українську поетесу в місті Сурамі в Грузії 19 липня 1913. Їй було 42 роки. Лесю Українку поховали на Байковому кладовищі в Києві.

Леся Українка різко розширила традиційні жанри української літератури. Вона також принесла нові образи - з Давнього Єгипту ( В дому роботи), давньоєврейської історії ( У полоні, На руїнах), періоду раннього християнства ( Руфін і Прісцілла, Адвокат Мартіан), європейського Середньовіччя ( Роберт Брюс, Стара казка).

У роботах на тему національно-визвольної боротьби з'являються нові образи борців за волю, незалежність, свободу України (поема Самсон, поетичний цикл Сльози-перли, Невільницькі пісні, Триптих, Оргії).

Основними джерелами творчості Лесі Українки стали її власні переживання. Завдяки їм в українській поезії з'явилися надзвичайно прекрасні по глибині ліричності, душевного драматизму і психологізму твори.

Вона вдосконалила формальні можливості української поезії, розвинула естетичні концепції літератури, розширила жанрові і стилістичні можливості поезії, прози, драматургії.

Леся Українка стала найбільшим збирачем українського фольклору, зберігши його для нащадків, знала близько 500 народних пісень, написала роботу по фольклористиці Купала на Волині.

Вишукана лесбійська фантазія

Вважається, що між Лесею Українкою та іншою великою українською письменницею Ольгою Кобилянською були більш ніж дружні стосунки.

Новелу Меланхолійний вальс Кобилянської - історія жіночої дружби і ніжної прихильності - називають вишуканою лесбійською фантазією. Любов жінок тут описується як почуття більш тонке, глибоке і багате на відтінки. Крім того, про любовні стосунки жінок можна зробити висновок зі щоденників і листування.

Варто відзначити, що Кобилянська стала першою в українській літературі жінкою, яка пише охоче і відкрито про іншу жінку. Саме їй належить перша в історії української літератури еротична новела Природа.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
украинские писатели

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка. Геніальна дочка українського народу

# data[].attributes.attachment_link.description
Корреспондент.net, 25 лютого 2020, 12:30 Національний банк України 25 лютого ввів в обіг нову купюру номіналом 200 гривень із зображенням великої української поетеси Лесі Українки. Вона народилася в цей день 149 років тому. згадує цікаві факти з її біографії.

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка: 10 вражаючих фактів

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Довідник цікавих фактів та корисних знань

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка: цікаві факти (дитинство, життя, біографія)

# data[].attributes.headline
Опрацюйте матеріали. Підготуйте завдання для формування літературної компетентності 

# data[].attributes.subject
Опрацюйте матеріали. Підготуйте завдання для формування літературної компетентності 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Леся Українка

Ім'я при народженні

Лариса Петрівна Косач

Псевдонім

Леся Українка

Народилася

13 (25) лютого Новоград-Волинський, Волинська губернія, Російська імперія 1871 [1]

Померла

1 серпня 1913 [1][2][...] (42 роки)
Сурамі, туберкульоз кісток і суглобів Тифліська губернія, Російська імперія (нині Грузія)
·

Країна

Україна

Національність
українка

Діяльність

поетеса, драматург, публіцистка, прозаїк

Alma mater
Київська Рисувальна школа

Мова творів

українська, російська[4], французька[5]

Роки активності

1884- 1913

Жанр

драматична поема, вірш

Magnum opus
"Лісова пісня"[джерело? ]

Рід
Косачі

Брати, сестри

Косач-Шимановська Оксана Петрівна , Косач-Борисова Ізидора Петрівна , Косач-Кривинюк Ольга Петрівна , Косач Михайло Петрович і Косач Микола Петрович

Автограф

Леся Українка у Вікісховищі

Висловлювання у Вікіцитатах

Роботи у Вікіджерелах

Ле́ся Украї́нка (справжнє ім'я - Лари́са Петрі́вна Ко́сач, у шлюбі Ко́сач-Кві́тка; , Новоград-Волинський, Волинська губернія, Російська імперія - 19 липня ( 1 серпня) 1913, Сурамі, Тифліська губернія, Російська імперія (нині Грузія)) - українська письменниця, перекладачка та культурна діячка, співзасновниця літературного гуртка "Плеяда" та групи Українська соціал-демократія. У сучасній українській традиції входить до переліку найвідоміших жінок давньої та сучасної України.

Писала в жанрах поезії, лірики, епосу, драми, прози, публіцистики, розвинула жанр драматичної поеми в українській літературі. Працювала в галузі фольклористики (наспівала 220 народних мелодій) і активно долучалася до процесів українського жіночого руху та національного відродження.

Серед мистецької спадщини - збірки поезій "На крилах пісень" (1893), "Думи і мрії" (1899), "Відгуки" (1902), поеми "Давня казка" (1893), "Одно слово" ( 1903), драми-поеми "Кассандра" (1901-1907), "В катакомбах" (1905), "Лісова пісня" (1911), "Камінний господар" (1912), "Бояриня" (1913).

Фрагмент народної пісні "Ой заїхав козак та з Україноньки", імовірно, у виконанні Лесі Українки. Фонографічний запис із колекції Філарета Колесси, 1908

Походження

Мати, Ольга Петрівна Драгоманова-Косач - дворянка за походженням, поетеса й дитяча письменниця під псевдонімом Олена Пчілка, була активісткою українського жіночого руху, видавала альманах "Перший вінок". Олена Пчілка займалася всебічною освітою, підтримкою творчості та лікуванням Лариси Косач (приватні педагоги, публікації, подорожі), і виховувала доньку сильною людиною без надмірного виявлення почуттів. Слід цієї " paidei" можна знайти в кожному творі "поодинокого мужчини".

Батько, Петро Антонович Косач - дворянин, високоосвічений поміщик, який дуже любив літературу і живопис, дійсний статський радник, повітовий маршалок.

Дитинство і впливи

1887 (16 р.)

1896 (25 р.)

На десятий день після народження 23 лютого (7 березня) 1871 року Ларису охрестили в Новоград-Волинській Соборній Преображенській церкві, хрещеними стали полковник Степан Васильковський та рідна бабуся дворянка Єлизавета Драгоманова.

Лариса Косач навчилася читати у 4 роки. Леся (одне з сімейних імен Лариси, що стало літературним псевдонімом. Серед інших: Зея, Зеїчка, Зеїсок, Boule vagabonde (фр. Колобок)) та Михайло, яких упродовж життя єднала тривала дружба і в сім'ї називали спільним ім'ям - Мишелосіє. Вони разом навчалися у приватних учителів.

У січні 1876 року Олена Пчілка з Михайлом і Ларисою приїхали до Києва попрощатися з М. Драгомановим перед його еміграцією і деякий час жили в нього.

Влітку того ж року мати з Лесею та Михайлом відпочивали в селі Жабориці. Тут вона вперше почула розповіді матері про Мавку.

...Видко було, що перебування в Жабориці зробило на Лесю дуже велике враження і дуже їй сподобалося: вона, бувало, раз у раз із втіхою згадує, що те або те чула чи бачила в Жабориці... Жаборицькі пісні, казки, різні повір'я, звичаї, купальські, жнив'яні і т. д. Леся добре пам'ятала і часто згадувала...[11]

У шість років навчилася вишивати.

26 травня (7 червня) 1877 року народилася сестра Оля, яка стане її доброю подругою. Згодом вона зазначить, що в Лариси:

"такі самі риси обличчя, барва очей і волосся, як у батька, так само середній зріст, така ж постать, така сама тендітність", "однаково були лагідні та добрі безмежно", "надзвичайно стримані, терплячі та витривалі, з виключною силою волі", "однаково делікатні у відносинах з людьми", "для любих людей чи справ могли поступитися багато чим, могли бути дуже поблажливими, але я не можу уявити тої людини, тої справи, взагалі тої сили, що могла б примусити, батька чи Лесю однаково, зробити щось, що вони вважали за непорядне, нечесне. Щоб же зробити таке для власної вигоди чи користі, чи безпечності, то про те не може бути й мови".

Лариса Косач у волинському народному вбранні. 1878-1879 роки

Коли в 1878 батьки Лариси поїхали на Всесвітню виставку до Парижа, доглядати дітей приїздила Олена Косач, сестра Ларисиного батька. Дружба з "тіткою Єлею" залишила помітний слід у житті та творчості поетеси.

7 (19) листопада того ж року наказом міністерства внутрішніх справ Петра Косача перевели на роботу до Луцька.

...Батька нашого переведено з обжитого місця, щоб покарати за його "українофільство" та за побачення, під час подорожі до Парижа на виставку 1878 року, з емігрантом, батьковим другом, а материним братом Михайлом Петровичем Драгомановим[13]

Білий будинок Косачів, с. Колодяжне

Навесні 1879 року Петро Косач перевозить до Луцька всю родину. В березні "тітку Єлю" Олену Косач заарештовано за участь у замаху на шефа жандармів Дрентельна; пізніше її вислано в Олонецьку губернію, а 1881 р. заслано до Сибіру на 5 років (м. Ялуторовськ Тюменської обл., а потім у м. Тюмень). Леся, вражена звісткою, між 1879 і 1880 роками пише свою першу поезію - "Надія".

Влітку 1880 тітка Лариси Олександра Косач-Шимановська з двома синами переїздить до Луцька, мешкає в родині Косачів. Причиною переїзду став арешт і заслання до Сибіру її чоловіка Бориса Шимановського. "Тітка Саша" - перша Лесина вчителька музики, якій мисткиня була вдячна все життя.

6 (18) січня 1881 року під час святкування Водохреща десятилітня Лариса сильно застудилася, що призвело до туберкульозу кісток та суглобів.

На початку травня 1882 року Косачі переїздять у село Колодяжне, що стане їхнім постійним місцем проживання.

Наша сім'я жила в дуже близьких стосунках з селянами, всі ми, в тому числі й Леся, може, ще більше, ніж хто, мали між колодяжненцями не лише знайомих, а й приятелів, і товаришок, і товаришів, тому весь їх побут дуже скоро став нам відомим, а далі й рідним

А тим часом Лариса з Михайлом живуть у Києві, вчаться у приватних вчителів, зокрема вивчають грецьку і латину.

Влітку 1883 року у Лариси діагностували туберкульоз кісток, у жовтні професор Олександр Рінек прооперував їй ліву руку, видалив кістки, уражені патологічним процесом. У грудні Лариса повертається з Києва до Колодяжного, стан здоров'я поліпшується, з допомогою матері вивчає французьку і німецьку мови, що дає змогу пізнавати скарби письменства інших народів і культур.

29 травня (10 червня) 1882 року народилася сестра Оксана, 22 серпня (2 вересня) 1884 - брат Микола.

Юність та освіта

Лариса Косач, Одеса, 1888 р.

Маючи також художній хист, деякий час брала уроки у Київській Рисувальній школі Олександра Мурашка, звідки залишилась одна картина олійними фарбами. Пізніше Ларисі довелося здобувати освіту самостійно, з материною допомогою.

Про рівень її освіти може свідчити факт, що у 19-літньому віці написала для своїх сестер підручник "Стародавня історія східних народів" (надрукований в Катеринославі, 1918).

9 (21) березня 1888 року народилася сестра Ізидора, яку Леся безмежно любила, називаючи лагідно Гусінькою чи жартівливо Донною Дорою, і яку неодноразово сумлінно доглядала під час хвороб, рятуючи їй життя.

Зрілість: творчість та обмін досвідом

На відкритті пам'ятника І. Котляревському, 1903, Полтава. Зліва направо: М.Коцюбинський, В. Стефаник, Олена Пчілка, Леся Українка, М. Старицький, Г. Хоткевич, В. Самійленко

Верхній ряд - Ізидора Косач, Олександр Драгоманов, Ольга Косач; нижній ряд - Олена Пчілка, Леся Українка, Сергій Мержинський. Зелений Гай, фото 8 (20) липня 1898 р.

Історію особистих стосунків Лариси Косач часто розпочинають із Сергія Мержинського, з яким познайомилася у Ялті 1897 року під час лікування сухот. Називаючи ці стосунки "дружбою", а не "коханням", Косач їде до Мінська попри заборону матері, щоб доглядати хворого, коли стан здоров'я "друга моїх ідей" став критичним. Тут 18 (31) січня 1901 року за одну ніч біля ліжка помираючого Мержинського з-під пера Лесі Українки вийшла поема "Одержима".

Особливими стали стосунки Лесі Українки та Ольги Кобилянської. Особисто письменниці познайомилися в 1899 і знайшли одна в одній духовну спорідненість, розуміння, підтримку і любов. Використовуючи в листуванні особливу ніжність ("хтось", "хтосічок", "хтось біленький", "хтось чорненький") та активно обмінюючись ідеями і поглядами на становище жінки в Україні та Європі, мисткині засвідчили цим "процес радикального переосмислення свого я" на знак протесту проти патріархальної культури", що збагатило український літературний модерн феміністською перспективою.

З юних літ постійно подорожуючи до Європи та великих міст царської Росії задля лікування, формувала особистий та письменницький світогляд. Косач відвідала майже всі найкращі європейські театри, слухала найславетніших музикантів, була в курсі світових музично-театральних новин. Ці вимушені потребою подорожі до Німеччини, Австро-Угорщини, Італії, Єгипту, кількаразові перебування на Полтавщині, Одещині, у Криму, на Кавказі збагачували та наснажували її душу і тіло.

З 20 лютого по 1 березня 1900 року мешкала в Тарту за адресою Каштанова вул., 65 ( ест. Kastani tänav). 2001 року Україна встановила на цьому будинкові гранітний пам'ятний знак з портретом поетеси та написами естонською і українською.

Цікаві бувальщини

***

Колись багата волинська поміщиця, графиня Колонно-Чосновська спитала:

- Чому ж це ви, Ларисо Петрівно, вживаєте майже завжди мужицьку мову?

- А чому ви, графине, - усміхнувшись, відповіла Леся Українка, - вживаєте мужицький хліб та все інше, придбане мужицьким трудом?

***

Після літературного диспуту якийсь панок-віршомаз почав доводити, що лише та поезія вічна, яка "витає над нами і не забруднює своєї одежі в болоті життя".

Леся зміряла новоспеченого захисника "мистецтва для мистецтва" з ніг до голови й тихо сказала:

- А ви, пане, замовте ходулі та витайте собі на здоров'ячко над "болотом". Може, і не замочите своє вбраннячко.

Лариса Косач постійно листувалася, серед адресатів, окрім родини Косачів-Драгоманових, найвизначніші діячі доби: Михайло Павлик, Осип Маковей, Іван Франко, Михайло Кривинюк, Ольга Кобилянська, Михайло Коцюбинський, Михайло Старицький, Агатангел Кримський, Михайло Грушевський, Сергій Єфремов, Гнат Хоткевич, Іван Труш, Борис Грінченко.

Останні роки та діяльність

У січні 1907 року Лесю Українку та її сестру Ольгу без жодної формальної причини арештували. Так вона потрапила до тієї самої камери, де сидів Борис Грінченко. Протримавши ніч, обох сестер відпустили.

На початку березня 1907 року Леся Українка переїхала з Колодяжного до Києва. А в кінці березня разом із Климентом Квіткою здійснила поїздку до Криму, зокрема, побувала у Севастополі, Алупці та Ялті.

Попри те, що Олена Пчілка була категорично проти стосунків дочки "з якимось жебраком", як презирливо називала Климента Квітку, 7 серпня 1907 р. вони офіційно оформили шлюб у церкві Вознесіння Господнього на Деміївці й оселилися на вулиці Велика Підвальна, 32, кв. 11 у Києві. 21 серпня разом вирушили до Криму, де Квітка одержав посаду в суді. Подружжя живе спочатку в Ялті (жовтень 1907 - кінець 1908), а 6 (19) грудня 1908 подружжя Квіток від'їздить з Ялти до Батумі, і на початку 1909 оселяється у Грузії (1909-1913), часто переїздить через службові призначення чоловіка: Телаві, Кутаїсі та ін.

З 29 листопада 1909 по 13 травня 1910, з 6 лютого по 25 квітня 1911 та з 17 листопада 1912 по 1 травня 1913 (за н.ст.) Леся Українка перебувала на лікуванні у Єгипті ( Хельван)

У цей час Лариса Косач багато працює на літературній ниві. 5 травня 1907 написала драматичну поему "Айша та Мохаммед", 18 травня остаточно завершила поему "Кассандра", роботу над якою розпочала ще 1903. 12 травня надіслала до альманаху "З неволі" ( Вологда) драматичну поему "На руїнах", видання для допомоги політичним засланцям. У вересні пише поезію "За горою блискавиці", продовжує роботу над творами "У пущі", "Руфін і Прісцілла".

З чоловіком працювала над зібранням фольклору: зокрема, на кошти подружжя організовано етнографічну експедицію Філарета Колесси, в ході якої зроблено одні з перших аудіозаписів кобзарів. У цей самий час інтенсивно опрацьовує власні драми.

На початку липня 1913 року здоров'я Косач різко погіршилося через хворобу, пов'язану з нирками[яка?]. 4 липня на звістку про важкий стан Лариси до Грузії терміново приїжджають мати та Ізидора. Вони наполягають на переїзді з "малярійного" Кутаїсі до гірського Сурамі. Матері письменниця диктувала проєкти так і ненаписаної драми "На берегах Александрії". Символічне значення її творчості можна прочитати в молитві дітей до Геліоса над манускриптами.

Виснажена хворобою, Лариса Косач-Квітка померла 19 липня (1 серпня) 1913 року в Сурамі у 42-річному віці. Похована на Байковому кладовищі в Києві (надгробний пам'ятник - бронза, граніт; скульпторка Галина Петрашевич; встановлений 1939 року). Стосовно похорону Лесі Українки, Дмитро Дорошенко згадував, що "За добу до похорону стало відомо, що згідно з бажанням небіжчиці проводи труни відбудуться без участи духовенства. І справді, поперед жалібної процесії несено тільки чорний хрест. Але за труною йшло троє священиків: о. Павло Погоріло, о. Марко Грушевський і ще хтось третій". З іншого боку, дослідники вказують, що жодних розпоряджень щодо власного похорону Лариса Косач не робила. Могила Лесі Українки є національною пам'яткою.

Міфи про Лесю Українку

Є міфи про лесбійство Лесі Українки. Ось як пише Оксана Забужко у своїй книзі "Notre Dame d'Ukraine: Українка в конфлікті міфологій": "Приятельські листи американок, француженок і німкень XIX ст. для сьогоднішнього непідготовленого вуха таки справді можуть звучати мало не як шквал розпаношених лесбійських освідчень: „Як я тебе люблю... ти радість мого життя... моє серденько, як я тужу до тебе, як мрію про той час, коли ми знову побачимося" і т. д., - тоді як насправді це був цілком звичний, ба навіть ритуалізований тодішньою культурою спосіб жіночого словесного вияву прихильности й симпатії незалежно від об'єкта. Зрозуміло, що „епістолярний роман" панни Лесі й панни Ольги (стилістично, звісно, непорівнянно винахідливіший - у кожному разі, з Лесиної сторони, що єдина нам і відома) має бути відчитаний насамперед у цьому, питомому для нього контексті.".

Творча діяльність

Псевдонім "Леся Українка" був фамільним: Лесею Ларису звали Косачі, "Українцем" називався в еміграції Михайло Драгоманов.

Віршувати Лариса Косач почала в 9 років: поезію "Надія" написала під впливом звістки про долю тітки Олени Антонівни Косач (в шлюбі Тесленко-Приходько), засланої за участь у революційному русі. 1884 року у львівському журналі "Зоря" вперше надруковано вірші "Конвалія" та "Сафо" і зафіксовано ім'я - Леся Українка; у наступних перевиданнях до вірша "Сафо" Леся додала посвяту братóвій: "Любій Шурі Судовщиковій на спомин". 1885 року у Львові вийшла збірка її перекладів з Миколи Гоголя (виготовлена спільно з Михайлом).

Після того Леся Українка працювала ціле десятиліття і створила понад сотню поезій, з яких половина за її життя не була надрукована.

А вже поезію "Contra spem spero!" ( 1890) характеризує античне розуміння доблесті (arete), блискуче володіння міфологічними ілюзіями, автокреація жінки-воїтельки. Саме цей аспект творчості на довгі роки визначав тонус наукового "лесезнавства". Такі основні мотиви поезій "До товаришів", "Товаришці на спомин", "Грішниця", "Slavus - Sclavus", "Fiat nox", "Епілог" і багато інших. Мотив волі набирає в ній досить розмаїтих барв: від нескорення традиційному розумінню імперії до індивідуального вибору modus vivendi, що означає відкриття істини та служіння їй. Зрада на будь-якій площині ототожнюється з трагедією, з вчинком Медеї. Лірика жаги та прихованого тріумфу, пов'язаного з неможливістю зреалізувати свою любов, експонує схему лицарської любові. Лірична героїня - лицарка, що співає своїй дамі серця. Еротизм таких віршів як "Хотіла б я тебе як плющ обняти", "Твої листи завжди пахнуть зів'ялими трояндами" - це містичні дифірамби на честь божественної коханки.

Елемент епосу, властивий багатьом ліричним поезіям Українки, знайшов пізніше втілення в баладах, легендах, поемах, писаних на сюжети світової культури, проєктованих на актуальні проблеми вільної людини у світі зневолених ("Самсон", "Роберт Брюс, король шотландський", "Віла-посестра", "Одно слово" й ін.) й роль поета в цій боротьбі ( "Давня казка", "Саул", "Орфеєве чудо").

Драматургія

Далі Лариса Косач, широко використовуючи теми й образи світової літератури, розвинула новий жанр - драматичну поему. Серед створених нею драматичних поем:

"Одержима" (1901) - канва біблійної історії Міріам і Месії трансформується в мотив еросу і танатосу, які, втілюючи саме життя, становлять антитезу до постави Міріам.

Особливе місце посідають драми-поеми на теми вавилонського полону в аналогії до полону України в Російській Імперії ("На руїнах" (1904), "Вавилонський полон", "В дому роботи - в країні неволі"). Їх символізм зміст розкрито у вірші "І ти колись боролась, мов Ізраїль, Україно моя": "Чи довго ще, о Господи,// Чи довго, ми будемо блукати і шукати рідного краю на своїй землі?". Образ неволі як душі, раба власних стереотипів. Раб-єгиптянин і раб-єврей із "В дому роботи - в країні неволі" - це люди, які забули власне коріння. Духовна сліпота стає лейтмотивом творчості Лесі Українки.

"Кассандра" (1907) - розвинуто метафору людської правди і трагічної істини, яку представляє головна героїня.

"В катакомбах" (1905) - жорстко критикуються угодництво й пасивність поміркованої громади. Свобода творця - це не служба народові та його утилітарним цілям. Кара за цей вчинок - неможливість творити далі. Мотив вищого покликання митця, який яскраво проявляється вже в циклі поезій "Сім струн" у вірші "Fa" (Фантазіє, ти сила чарівна), тут набувають особливого загострення.

"Руфін і Прісцілла" (1910) - світлий образ християнки протиставлено грубій силі імператорського Риму.

"Бояриня" (1910) - у новому ракурсі представляє тему волі, поєднуючи феміністичну та національну жагу до свободи і наслідки тоталітаризму.

Драма-феєрія "Лісова пісня" (1911) - вершина творчості Лесі Українки. Конфлікт між високим ідеалом і прозаїчною дріб'язковою буденщиною. Головна героїня Мавка - не тільки поетичний образ казкової істоти, а й філософське узагальнення всього прекрасного, вічно живого. Циклічність натури протиставляється людському життю. І натура перемагає, байдужа до трагедій.

"Оргія" (1913) - античний фон експлікує провідні питання філософії. Контраст між діонісійським і аполлонівським началами підкреслює постать співця Антея. Розуміючи, чим є мистецтво і його роль в історії, він обирає смерть, яка переносить його в безсмертя.

Окреме місце в літературній спадщині Лесі Українки має мистецька проза. Перші оповідання з сільського життя ( "Така її доля", "Святий вечір!", "Весняні співи") змістом і мовою пов'язані з народними піснями. У жанрі казки написані "Три перлини", "Чотири казки зеленого шуму", "Лелія", "Біда навчить", "Метелик". Гострим драматизмом відзначаються повісті "Жаль" і "Приязнь". Залишилася не закінченою передсмертна повість Українки "Екбаль Ганем", призначена змалювати психологію арабської жінки.

Літературна критика та публіцистика

Активна літературно-критична праця Лесі Українки обмежена коротким періодом (1899-1907 роки). У її доробку - лише кілька літературно-критичних статей та доповідей, але їх вирізняє ґрунтовність та високий рівень опрацювання. Більшість із статей написані російською мовою, оскільки це були доповіді в Київському літературно-артистичному товаристві, які потім друкувалися у російському часописі, або ж були замовлені редакцією російського журналу "Жизнь ".

За життя письменниці опубліковано лише 4 статті у журналі "Жизнь" (" Два направления в новейшей итальянской литературе [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]", " Малорусские писатели на Буковине [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]", " Новые перспективы и старые тени [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]", " Заметки о новейшей польской литературе [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]") та одна - у журналі "Нова громада" (" Утопія в белетристиці" [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]). Статті " „Михаэль Крамер". Последняя драма Гергарта Гауптмана [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]" та " Новейшая общественная драма [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.] " не були надруковані, ще кілька статей залишилися незакінченими.

Особистий та творчий шлях Лариси Косач аналізують переважно дослідниці: роботи Л.Кулінської, Наталі Кузякіної, Віри Агеєвої, Тамари Гундорової, Ніли Зборовської, Тетяни Мейзерської, Наталі Малютіної, Любові Ісаєнко засвідчують феміністичний дискурс лесезнавства. Ґрунтовні монографії випустили Олександра Вісич, Леся Демська-Будзуляк, Лариса Мірошниченко, Оксана Забужко.

Основні мотиви та теми

За Ларисою Мірошниченко, "у пошуках точності зображуваного Леся Українка в тексті (а через нього і в автоілюстраціях) найближче стояла до художника історичного жанру, що прагне максимально правдиво зображувати людей, події, сюжети, яких не бачив і навіть не міг бачити".

Моральний конфлікт самореалізації індивідуальної свободи вирішується несприйняттям Українкою християнства як власної релігії: "Леся Українка не применшила етичні ідеали християнської релігії (добра, милосердя, любові, надії, віри, правди), однак неприйнятним для неї залишалися форми трактування певних християнських положень". У драматургії Лесі Українки відбувається постійна еволюція індивідуальних свобод людини до свободи етичної, коли прагненням серця не суперечать прагненням духу. Причому в її філософській концепції етична свобода вивищується над свободою фізичною та естетичною. Тому у драматичних поемах розкриваються істинні природа й характер людини з індивідуальною шкалою цінностей, в якій головне - не задоволення власних потреб чи пристрастей, а вищий моральний закон, не нав'язаний, а обраний добровільно. Герой(-їня) Українки перебуває між двома моральними полюсами - "моральної самотності" та "моральної казарми", у її драмах діють герої межових ситуацій, створених письменницею для якнайглибшого висвітлення проблем індивідуальної етики. Леся Демська-Будзудяк поділяє героїв драм Лесі Українки на два типи: жіночий ( Кассандра) - пристрасний, вольовий, сексуально активний, та чоловічий ( Фауст) - розгублений, невпевнений, схильний до сумніву та морального і духовного безсилля. Пояснюється це тим, що дійсність, у яку потрапляли героїні, часто виявлялася доволі незатишною, а то й ворожою.

Олександра Вісич виявила, що рухомі конструкції (незавершені твори) у Косач домінували над завершеністю. Драму "Осіння казка" дослідниця характеризує так: "Прочитання цього твору часом нагадує полювання за міражами та наштовхує на розуміння невичерпного потенціалу мозаїки дій та образів драми, змістові лакуни якої доречно трактувати як гру, майстерне жонглювання формою". Специфіка побудови драми-поеми "На полі крові", на думку Вісич, дозволяє стверджувати, що цей твір є зразком відкритої драми, оскільки вона "фактично позбавлена жорстких композиційних меж "початок-кінець". Леся Українка належала до авторів, які "проявляють непередбачуваність розвитку первинної моделі твору, нерідко вона відступала від чисто раціоналістичної заданості".

Сучасний літературний аналіз

Гендерна дослідниця Віра Агеєва в дослідженнях "Поетеса зламу століть: Творчість Лесі Українки в постмодерній інтерпретації" (1991, 2001) інтерпретує творчість Л. Українки за допомогою постмодерністської теорії тексту, зокрема, концепції феміністичної критики. Постать української письменниці розглянуто у контексті інтелектуальних і духовних пошуків її складної доби, зламу віків, в часи зародження численних тенденцій художнього розвитку, що є визначальними для мистецтва всього XX ст. Проаналізовано проблему комунікативного розриву в "Кассандрі", охарактеризовано неоромантичне двосвіття "Лісової пісні". У роботі "Поетичний візіонеризм Лесі Українки" (2007) проаналізовано "комплекс Кассандри": містичний, віщунський досвід, долучення до трансцендентних вимірів, нелінійний час.

Літературознавиця Лариса Мірошниченко ( "Леся Українка. Життя і тексти", 2011) досліджує автографи, рукописи, тлумачить іншомовні вирази, за радянщини перекладені поверхово і невірно. Прослідковує вплив картин Ермітажу у Петербурзі та фотознімка Поля Верлена на майбутніх персонажів Лесі Українки.

Леся Демська-Будзуляк у монографії "Драма свободи в модернізмі. Пророчі голоси драматургії Лесі Українки" (2009) розглядає місце Лесі Українки у модерністському дискурсі, досліджує моральну філософію Лариси Косач та етичні конфлікти її героїнь і героїв.

Робота Олександри Вісич "Естетика нон-фініто у творчості Лесі Українки" (2014): нон-фініто ("незавершеність", "відкритість") створена індивідуальна парадигма написання твору у Лесі Українки (задум, накопичування матеріалу, "забування", інтенсивне писання, "вилежування", "викінчування", редагування). Через аналіз рукописів у світлі генетичної критики відтворено хронологію семи незакінчених драм мисткині.

Найповнішою з сучасних є фундаментальна історико-культурна праця Оксани Забужко "Notre Dame d'Ukraine. Українка в конфлікті міфологій" (2007), де досліджуються та розвінчуються усталені міфи про Українку. Забужко деконструює міф про Велику Хвору, гностично-лицарський міф поетеси та прослідковує непоправну втрату шляхетсько-лицарської культури, яку так ревно намагалася зберегти Лариса Косач. Дослідниця вказує, що літературознавство звикло "десексуалізувати видатну жінку („одинокого мужчину") шляхом інфантилізації", і наголошує на її фемінізмі, який "різниться від провінційного галицького "емансипаторства" її сучасниць шляхетською "генеалогією".

Зв'язок із неоязичництвом

Леся Українка і неоязичницький світогляд розглядаються у контекстах художнього, наукового та релігійного поглядів, що можуть як конфліктувати між собою, так і вступати у діалог, породжуючи спільні сенси. Підставою для цих естетичних та етичних пошуків є три напрямки інтелектуальної спадщини письменниці: художні твори, розвідки з фольклористики і теоретичні праці на тему історії. На тлі цього, в окремих випадках, Лесю Українку тлумачать як постать, що стоїть у витоків українського рідновір'я.

Список творів та видань

Твори Лесі Українки видавалися багаторазово. Науково об'єктивнішими є видання "Книгоспілки" (у 7 тт. 1923 - 25 і в 12 тт. 1927 - 30) з фаховими передмовами М. Зерова, Б. Якубського, М. Драй-Хмари, П. Руліна, Є. Ненадкевича, О. Білецького й інших. Усі пізніші видання мають умисні цензурні пропуски: у 5 тт. (1951 - 56), у 10 тт. (1963 - 65) і в 12 тт. (1975 - 79). Цінне багатим біографічним і епістолярним матеріалом є видання Ольги Косач-Кривинюк "Леся Українка. Хронологія життя і творчості" ( Нью-Йорк, 1970).

2021 року видано повне нецензуроване академічне зібрання творів Лесі Українки в 14-ти томах, до якого увійшли усі знайдені на той час тексти письменниці: драматичні, поетичні та ліро-епічні твори, художня проза, літературно-критичні та публіцистичні статті, переклади (поезія, проза, драма, публіцистика та інше), записи народної творчості (пісні, записані з голосу Лесі Українки), "Стародавня історія східніх народів" (текст підручника, написаного письменницею для молодшої сестри), листи, конспекти, виписки з книг, нотатки та інше. Зокрема й було відновлено фрагменти та матеріали, вилучені цензурою у попередніх виданнях. Загальний обсяг видання склав 9 448 сторінок.

Видання мовами світу

Твори Лесі Українки перекладено багатьма мовами світу, зокрема й англійською, бенгальською, грузинською, італійською, кримськотатарською, німецькою, польською, російською, французькою, угорською мовами.

Важливою для світового ознайомлення з творчою спадщиною Лесі Українки стала книжка Lesya Ukrainka in translations, видана у Філадельфії в 1988-му році. Видання містить переклади сімома мовами, зокрема переклад драми "У пущі" англійською (пер. Роксолани Стойко-Лозинської), драми "Блакитна троянда" німецькою (пер. Еберхард Райснер), драми "Камінний господар" іспанською (пер. Петра Клюка), уривки драм "Касандра" та "Лісова пісня" португальською (пер. Віри Вовк).

Адаптації та творчість за мотивами

Кіноекранізації творів Лесі Українки

Серед найвідоміших екранізацій:

Театральні вистави за творами Лесі Українки

1899 - "Блакитна троянда" (реж. Марко Кропивницький, трупа Марка Кропивницького)

1923 - "У пущі" (реж. О. Корольчук, Національний академічний український драматичний театр ім. Марії Заньковецької)

1925 - "Камінний господар" (реж. Гнат Юра, Київський театр ім. Івана Франка)

1943 - "На полі крові" (реж. Володимир Блавацький, Львівський Оперний Театр (ЛОТ))

1943 - "Йоганна, жінка Хусова" (Львівський Оперний Театр (ЛОТ))

1943 - "Одержима" (реж. Володимир Шашаровський, львівський Літературно-мистецький клуб

1946 - балет Михайла Скорульського "Лісова пісня" (Київський театрі опери та балету УРСР імені Тараса Шевченка). З 1958 року балет виконується у постановці балетмейстера Вахтанга Вронського, Марії Загайкевич

1938 - "Лісова пісня" (реж. І. Богаченко, Національний академічний український драматичний театр ім. Марії Заньковецької)

1946 - "У пущі" (режисер - Гнат Юра, Київський театр ім. Івана Франка)

1952 - "Лісова пісня" (реж. В. Івченко, Національний академічний український драматичний театр ім. Марії Заньковецької)

1970 - "Кассандра" (реж. Сергій Сміян, Київський театр ім. Івана Франка)

1984 - "Лісова пісня" (реж. Київського театру юного глядача)

1988 - "Камінний господар" (реж. Сергій Данченко, Київський театр ім. Івана Франка)

1991 - "Бояриня" Харківський академічний український драматичний театр імені Тараса Шевченка

1995 - "Апокрифи" за драматичною поемою "На полі крові" і драматичним етюдом "Йоганна, жінка Хусова" (реж. Володимир Кучинський, Львівський академічний театр імені Леся Курбаса)

2001 - моновистава "На полі крові" (реж. Ірина Волицька, творча майстерня "Театр у кошику")

"Адвокат Мартіан" (реж. Степан Пасічник, Харківський театр "Post Scriptum")

2006 - поетична вистава "Монологи. Вечір Слова" за поезіями Лесі Українки (реж. Степан Пасічник, Харківський театр "Post Scriptum")

Вистава-триптих "Апокриф" із творів "Прокляття Рахілі", "Що дасть нам силу?" і "На полі крові" (реж. Руслана Порицька, Луцький театр "ГаРмИдЕр")

2009 - "Бояриня" (реж. Григорій Шумейко, Національний академічний український драматичний театр ім. Марії Заньковецької)

2009 - "На полі крові" (Луцький театр "ГаРмИдЕр"]])

2009 - "На полі крові" (реж. Юрій Розстальний, Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка) - прем'єра на сцені у фойє, з 2011 року - на Камерній сцені ім. Сергія Данченка

2010 - "Лісова пісня" (реж. Людмила Колосович, Львівський театр Лесі)

2017 - пластична вистава "Любов)" (реж. Артем Вусик, Львівський театр Лесі

2019 - "Verba" за драмою-феєрією "Лісова пісня" (реж. Сергій Маслобойщиков, Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка)

2020 - "Камінний господар" (реж. Іван Уривський, Київський академічний драматичний театр на Подолі)

2020 - "На полі крові" (реж. Павло Кільницький, Івано-Франківський академічний обласний театр ляльок імені Марійки Підгірянки)

2020 - "Саронська квітка, або інша сторона гріха" за творами "На полі крові" і "Йоганна, жінка Хусова" (реж. Денис Федєшов, Чернігівський обласний академічний український музично-драматичний театр імені Тараса Шевченка)

2021 - "LE" Re: post-опера на музику Сергія Вілка, Андрія Мархеля, Яни Шлябанської (реж. Влад Троїцький, NOVA OPERA, м. Київ)

2021 - "Грішниця" (реж. Тетяна Авраменко, Київський академічний театр українського фольклору "Берегиня")

2021 - "Зі співом на устах" літературно-музична композиція Л. Оспадової за уривками з п'єс "Кассандра", "Лісова пісня", "Камінний господар" та віршами (реж. Костянтин Гросман, Миколаївський академічний художній російський драматичний театр)

2021 - "Кассандра" (реж. Давид Петросян, Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка, м. Київ)

2021 - "Леся Українка. Жіноча доля" літературно-театралізоване дійство (реж. Наталія Тимощук, Полтавський академічний обласний театр ляльок)

2021 - "На полі крові" (реж. Євген Скрипник, Кіровоградський академічний український музично-драматичний театр імені М. Л. Кропивницького)

2021 - "Розмова" (реж. Ірина Волицька, Творча майстерня "Театр у кошику", м. Львів)

2021 - "Оргія" опера Олександра Костіна (реж. Тетяна Воронова, Оперна студія Національної музичної академії України ім. Петра Чайковського)

2021 - "ЛесЯ Українка" Павла Гончарова за мотивами творів "Одержима", "Камінний господар", "Кассандра", "Бояриня" (реж. Павло Гончаров, Черкаський академічний обласний український музично-драматичний театр імені Т. Г. Шевченка)

2021 - "Лісова пісня. Реінкарнація" (реж. Дмитро Карачун, Молодіжний театр "Silentium", м. Калуш)

2021 - "Лісова пісня" (реж. Ольга Турутя-Прасолова, Харківський державний академічний російський драматичний театр імені О. С. Пушкіна, мала сцена)

2021 - "На полі крові" (реж. Тетяна Лещова, Запорізький академічний обласний український музично-драматичний театр імені Володимира Магара)

2021- "Кассандра" - (реж. Ігор Білиць, Національний академічний український драматичний театр ім. Марії Заньковецької)

Радіовистави за творами Лесі Українки

Аудіокниги за творами Лесі Українки

Пісні на слова Лесі Українки

Поетичні тексти Лесі Українки використовують у творчості українські гурти та сольні виконав(и)ці:

Королівські Зайці (пісні "В себе на вежі", "Русалка", "Аби я", "Голубка", "Дні без сонця");

Mavka (пісні "Semmering", "Zori");

Тельнюк: Сестри (пісні "На мотив з Міцкевича", "Літо краснеє минуло...", "Досадонька (Ой, здається - не журюся...)", "Contra spem spero!");

Тарас Компаніченко (пісня "Трагедія");

KRUTЬ (пісня "Леся", вірш "Contra spem spero!");

Театр Лесі Українки у Львові: пісня "Тихо" (вірш "Якщо прийде журба..."). Прем'єра кліпу відбулась у 2019 році до 148 річниці від дня народження патронеси театру.

Відеогра за мотивами "Лісової пісні"

Американська компанія Colabee розпочала 2016 року розробку пригодницької відеогри за мотивами твору "Лісова пісня" ("The Forest Song"). Цей проєкт новоствореної команди розробників, що базуються в Сієтлі та Києві, однак, був скасований.

З 1951 року могила поетеси і громадської діячки Лесі Українки має статус пам'ятки історії національного значення. Деякий час за всіма чотирма могилами родичів доглядала племінниця поетеси Євгенія Мільська.

Пам'ятна дошка на вул. Лесі Українки в Харкові

21 жовтня 2010 року ВРУ постановила у лютому 2011 року урочисто відзначити на державному рівні 140-річчя з дня народження Лесі Українки

Пам'ятники і пам'ятні дошки

Видатній мисткині та діячці встановлено більше 90 пам'ятників і пам'ятних дощок в Україні та світі. Лише в Луцьку їх 4: 1966, 1977, 1986 та 2004.

За кордоном:

Пам'ятні дошки:

Життя та творчість Лесі Українки вивчає Науково-дослідний інститут Лесі Українки.

Найменування в честь

У Мельбурні ( Австралія) є Українська Школа ім. Лесі Українки в Нобл Парку.

На честь письменниці названо астероїд 2616 Леся (2616 Lesya), відкритий 28 серпня 1970 року в головному поясі астероїдів, що розташований між орбітами Марса та Юпітера і складається приблизно з 580 000 астероїдів.

У Луцьку біля в'їзної вежі замку Любарта є дерево, яке іменують Лесиним ясеном. Воно одне з найстаріших дерев міста. Вважається, що саме під ним мала Леся написала свій перший вірш.

2020 року іменем Лесі Українки названо площу в Мадриді.

На грошах та поштових марках

З 2007 року на аверсі купюри НБУ в 200 гривень процитовано вірш 1890 року: "За правду, браття, єднаймось щиро, Єдиний маєм правий шлях...".

Премія імені Лесі Українки

Постановою Центрального Комітету КП України і Ради Міністрів УРСР від 17 липня 1970 р. № 372 "Про відзначення 100-річчя з дня народження Лесі Українки" було засновано літературну премію імені Лесі Українки за найкращий твір для дітей. Премію присуджували щорічно починаючи з 1972 року "за глибокоідейні та високохудожні твори для дітей, які сприяють комуністичному вихованню підростаючого покоління і здобули широке громадське визнання".

2004 року встановлено "Премію Кабінету Міністрів України імені Лесі Українки за літературно-мистецькі твори для дітей та юнацтва", яку "присуджують щороку за твори, які сприяють вихованню молодого покоління в дусі національної гідності, духовної єдності українського суспільства та здобули широке громадське визнання".

Фільми та телепередачі

Мисткині присвячено художні, документальні стрічки та телепередачі:

150 років з дня народження

Урядову постанову про відзначення 150-річчя з дня народження Лесі Українки 25 лютого 2021 року за номером № 2286-VIII було оприлюднено 8 лютого 2018 року.

До ювілею агенція "Postmen" разом із Міністерством культури та інформаційної політики та Державне агентство України з питань мистецтв та мистецької освіти створили мистецький проєкт "Леся Українка: 150 імен" та айдентику, що стала основою проєкту, метою якого є нестереотипне розкриття постаті поетки та привернення уваги молоді до її творчості. Проєкт експонувався на трьох поверхах Українського дому в Києві протягом 25 лютого - 8 березня 2021, на запрошення агенції над наповненням експозиційного простору працював мистецтвознавець Павло Гудімов. На першому поверсі Українського дому для відвідувачів було запущено робота-бібліотекаря НП Лукаша, створеного разом з Новою Поштою, котрий підбирав книгу відповідно до запитів відвідувачів. Крім мистецького проєкту айдентика була інтегрована в десятки подій і лімітовані серії продукції від українських виробників.

14-ти томне зібрання творів Лесі Українки (видання 2021 року)

До ювілею пройшли також виставки сценографії, конкурс на кращу декламацію, виставка ілюстрацій, концерти та масові вшанування пам'яті. Найбільше заходів - в Житомирській, Волинській областях та Києві. Крім того, ініціативи реалізовані в Лондоні, США та Будапешті. У приміщенні Львівського академічного драматичного театру ім. Лесі Українки відбулася виставка "Диво-Леся", де Лариса Косач зображена у незвичних образах - Гарлі Квінн, Фріда Кало та Диво-жінка - разом художниця Леся Мазанік представила 13 картин письменниці.

Український інститут книги підготував до друку та видав повне академічне зібрання творів Лесі Українки у 14 томах. Адміністрування роботи з підготування текстів: Волинський національний університет імені Лесі Українки: ректор Анатолій Цьось, проректор Юрій Громик. Творчий колектив з підготування текстів Віра Агеєва, Юрій Громик, Оксана Забужко, Ірина Констанкевич, Марія Моклиця, Сергій Романов. Електронну версію зібрання викладено у вільний доступ у мережу.

Київські театри принагідно підготували прем'єри та існуючі репертуарні вистави, якими вшанували Лесю Українку як драматургиню. Національний академічний театр імені Лесі Українки підготував виставку театральних костюмів з вистав за п'єсами Лесі Українки у музеї Тараса Шевченка (роботи художників від Анатолія Петрицького до Марії Левитської), зіграли ювілейну, 150-у виставу "В полоні пристрастей", провели імпрезу за участю актрис-зірок - "Три кохання" за творами поетки, створену молодими акторами театру. Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка через пів століття після попередньої постановки втілив нову версію за мотивами п'єси "Кассандра" про провидицю, що могла зупинити війну у постановці Давида Петросяна.

Режисер Влад Троїцький разом із формацією NOVA OPERA у просторі Українського дому створив Re: post-оперу "LE", яка "трансформує образ Лесі Українки, муміфікований радянською освітою та пропагандою, показує її живою людиною, борцем, просвітницею, яка закладала основи української державності, вписавши українську культуру у світовий контекст" (музика: Сергій Вілка, Андрій Мерхель, Яна Шлябанська). Пряма трансляція відбулася на суспільному телеканалі "UA: Культура".

Серед інших прем'єр до народження Лесі 25 лютого вийшли прем'єри "Грішниця" у постановці Тетяни Авраменко ( Київський академічний театр українського фольклору "Берегиня"), "Лісова пісня" Ігоря Бориса ( Харківський академічний український драматичний театр імені Тараса Шевченка), "На полі крові" Євгена Скрипника ( Кіровоградський академічний український музично-драматичний театр імені М. Л. Кропивницького), "На полі крові" Івана Даніліна ( Рівненський обласний академічний український музично-драматичний театр), "Розмова" Ірини Волицької (Львівська творча майстерня "Театр у кошику"). Миколаївський академічний художній російський драматичний театр зіграв літературно-музичну композицію "Зі співом на устах" за уривками з п'єс "Кассандра", "Лісова пісня", "Камінний господар" та віршами Лесі Українки (реж. Костянтин Гросман), у Полтавському академічному обласному театрі ляльок - літературно-театралізоване дійство "Леся Українка. Жіноча доля" (реж. Наталія Тимощук).

Театральні прем'єри тривали й надалі: 26 лютого опера "Оргія" на музику Олександра Костіна (реж. Тетяна Воронова, Оперна студія Національної музичної академії України ім. Петра Чайковського); 24 березня вистава-притча "ЛесЯ Українка" за мотивами творів "Одержима", "Камінний господар", "Кассандра", "Бояриня" (реж. Павло Гончаров, Черкаський академічний обласний український музично-драматичний театр імені Т. Г. Шевченка).

24 лютого 2021 року у Посольстві України в Індії відбулася презентація короткого фільму "Мавка" ( гінді वनपरी) за мотивами твору "Лісова пісня", що став першою екранізацією твору Лесі Українки мовою гінді. Фільм було знято представниками української громади Індії на основі перекладу "Лісової пісні" на мову гінді, який у 2016 році здійснив директор Центру мови гінді й індійської літератури Інституту філології КНУ ім. Т. Шевченка Юрій Ботвінкін.

1. Лях М. Між Драгомановим і Марксом. Політичне життя Лесі Українки [Архівовано 2 березня 2021 у Wayback Machine.] // Спільне, 2 березня 2021

2. Лавріненко Ю. Українська соціял-демократія (група УСД) і її лідер Леся Українка [Архівовано 9 жовтня 2014 у Wayback Machine.]

3. "Korp! Amicitia konvent" [Архівовано 4 лютого 2012 у Wayback Machine.] (переглянуто 2.12.2012)

4. Lesja Ukrainka mälestustahvel [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.], tartu.ee

5. Черкаська, Ганна (19 вересня 2016). Климентій Квітка. UAHistory (укр.). Архів оригіналу за 25 травня 2021.

6. ↑ Леся Українка. Хронологія життя і творчості

7. Сімчук, Олександр. Леся Українка і вередливі кобзарі. Як починався український звукозапис. Архів оригіналу за 10 жовтня 2019.

8. Київ: Енциклопедичний довідник / за редакцією А. В. Кудрицького. - К. : Головна редакція Української радянської енциклопедії, 1981. - 736 с., іл.

9. Дорошенко Д. Мої спомини про давнє минуле (1901-1914 роки). - Винипеґ: Накладом Вид. Спілки Тризуб, 1949. - С. 152.

10. Про похорон Лесі Українки | Волинська єпархія Київського Патріархату - Газета "Волинські єпархіальні відомості". arkhiv.pravoslaviavolyni.org.ua.

11. Останні три місяці у житті Лесі Українки - Локальна історія. localhistory.org.ua (укр.).

12. ↑ Подлісецька О. О. Методологія досліджень творчості Лесі Українки [Архівовано 31 січня 2021 у Wayback Machine.]. Вісник ОНУ. 2014, т. 20, вип. 1, ст. 57-61.

13. Леся Українка. Повне академічне зібрання творів: у 14 томах. Том 7. Літературно-критичні та публіцистичні статті / ред. В. Агеєва; передм. М. Моклиця; упоряд., комент. М. Моклиця, Н. Колошук, Т. Левчук. - Луцьк : Волинський національний університет імені Лесі Українки, 2021. - С. 19-41. - ISBN 978-966-600-722-6.

14. Леся Українка. Твори: [в 12 т.] / Леся Українка. - Київ : Книгоспілка, 1930. - Т. 12. - С. 7-41.

15. Lesya Ukrainka in translations English, German, Spanish, French, Croatian, Portuguese, Italian [Архівовано 14 травня 2022 у Wayback Machine.] / Ed. by N. Pasuniak. - Philadelphia, The commemorative committee to honor Lesia Ukrainka, 1988. - 320 p.

16. Олег ВЕРГЕЛІС (28 листопада 2020). Онлайн-революція почалась з Подолу. Леся Українка і Юля Тимошенко на уламках Культури Культурний фронт (ua) . "Главком". Архів оригіналу за 20 травня 2021.

17. Галина КАНАРСЬКА (4 лютого 2021). Любов предвічна невмируща (ua) . Г-та "Збруч". Архів оригіналу за 30 квітня 2021.

18. "Про відзначення 100-річчя з дня народження Лесі Українки"[недоступне посилання з квітня 2019] - постанова Центрального Комітету КП України і Ради Міністрів УРСР від 17 липня 1970 р. N 372

19. Георгій Лук'янчук (5 березня 2021). У Києві вшанували Лесю Українку (PDF). Свобода. Ukrainian National Association. Архів оригіналу (PDF) за 25 квітня 2021.

20. В Посольстві України в Республіці Індія відбувся захід з нагоди відзначення 150-ї річниці з Дня народження Лесі Українки (ua) . Посольство України в Республіці Індія. 24 лютого 2021.

Леся Українка. Публікації. Статті. Дослідження, т. І - III. - 1954 . - 60 с.

Леся Українка. Публікації. Статті. Дослідження. - К., 1973.

Київ. Енциклопедія. / В. Г. Абліцов. - К.: Видавництво "Фенікс". 2016. - 288 с.

Біографістика

Літературна критика

Аврахов Г. Художня майстерність Лесі Українки. - К., 1964.

Бабишкін О., Курашова В. Леся Українка. Життя і творчість. - К., 1955.

Бабишкін О. Драматургія Лесі Українки. - К., 1963.

Вишневська Н. Лірика Лесі Українки. Текстологічне дослідження. - К., 1976.

Денисюк І., Міщенко Л. Дивоцвіт. Джерела і поетика "Лісової пісні" Лесі Українки. - Л., 1963.

Дзюба І. Та, що пильнувала ватри (До 50-ої річниці з дня смерти Лесі Українки) [стаття написана 1963 року] // В кн. Л. Українка. "Бояриня". - Торонто, 1971, стор. 110-129. // Українські вісті. 1971. № 25. С. 2-3; 1971. № 27. С. 2-3. ref

Драй-Хмара М. Леся Українка. Життя і творчість. - К., 1926.

Журавська І. Леся Українка та зарубіжні літератури. - К., Вид-во Академії наук Укр. РСР, 1963. - 229 с.

Зеров М. Леся Українка. X. - К., 1924. // Від Куліша до Винниченка: нариси з новіт. укр. письменства / проф. М. Зеров, - Київ: Культура, 1929. - 192 с. - С. 104-141.

Костенко А. Співачка досвітніх вогнів. - К: Веселка, 1971. - 223 с.

Костенко А. Леся Українка. Художньо-документальна біографія. Видавництво художньої літератури "Дніпро", Київ, 1985. 394 стр

Кулінська Л. Поетика Лесі Українки. - К. : Вид-во Київського ун-ту, 1967. - 254 + [2] с. : портр.

Кулінська Л. Проза Лесі Українки. - К., Вища школа, Вид-во при Київ. ун-ті, 1976. - 167 с.

Кулінська Л. У світі ідей та образів (Особливості поетики драми Лесі Українки). - К.: Дніпро, 1971. - 224 с.

Музичка А. Леся Українка, її життя, громадська діяльність і поетична творчість. Передмова М. Куліша. - [Одеса]: Державне видавництво України, 1925. - X + 108 с. : іл., портр. - (Критична бібліотека)

Одарченко П. Українка Леся // Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. - Париж - Нью-Йорк : Молоде життя, 1980. - Кн. 2, [т. 9] : Тимошенко - Хмельницький Богдан. - ISBN 5-7707-4049-3. / Т. 9: Перевидання в Україні. - Львів, 2000. - с. 3200-3600: іл. - ISBN 5-7707-4048-5.

Пількевич С. (відп. ред.) Леся Українка. Документи і матеріали 1871-1970. Арх. упр. при Раді міністрів Української РСР. - Київ, Наукова думка, 1971. - 482 + 5 с. : іл.

Рудницький Я-Б. Єгипет у житті і творчості Лесі Українки / Стаття основана на авторовім викладі на Міжнародньому Конгресі Порівняльної Літератури в Бордо, Франція, 2 вересня 1970 р. // Міжнародний культурний портал Експеримент / 12-05-2018

Сверстюк Є. "На полі чести" // Собор у риштованні. - Париж - Балтімор, 1970. - С. 106 -12; а також у газ. Літературна Україна. - 1963. - Ч. 61.

Франко І. Леся Українка. ЛНВ, т. III, кн. 7. - Л., 1898.

Феміністична літературна критика

Їм промовляти душа моя буде. "Лісова пісня" Лесі Українки та її інтерпретації. - К., 2002.

Агеєва В. Поетеса зламу тисячоліть. Творчість Лесі Українки в постмодерній інтерпретації. - К., 2001.

Гундорова Т. Леся Українка: екзистенціалізм-християнство-фемінізм // СіЧ. - 1996. - № 8/9. - С. 19-28.

Гундорова Т. Феміністична утопія слова Лесі Українки // Сучасність. - 1996. - № 5. - С. 89-96.

Гундорова Т. "Одержима" Лесі Українки: любов до смерті (Liebestod) // Українка, Леся. Драми та інтерпретації. - К.: Книга, 2011. - С. 44-54.

Забужко О. Notre Dame d'Ukraine: Українка в конфлікті міфологій. - К., 2007.

Життєпис

Українка Леся // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. - Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. - Буенос-Айрес, 1966. - Т. 8, кн. XV : Літери Ст - Уц. - С. 1951-1953. - 1000 екз.

Українка [Архівовано 19 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. - К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана , 2004. - Т. 6 : Т - Я. - 768 с. - ISBN 966-7492-06-0.

Українка Леся // Шевченківська енциклопедія : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський. - Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. - Т. 6: Т-Я. - С. 392-393.

Лазаревський Г. Молодість Лесі Українки [Архівовано 26 вересня 2021 у Wayback Machine.]. Вінніпег: Український Голос, 1943. 61 с.

Енциклопедія життя і творчості Лесі Українки [Архівовано 11 липня 2015 у Wayback Machine.] ФОТОГАЛЕРЕЯ [Архівовано 11 липня 2015 у Wayback Machine.]

"Кожна жінка, що себе поважає, не пише ніколи листа того дня, коли обіцяла". Леся Українка, поетеса // Країна, № 7 (60), 25.02.2011[недоступне посилання з липня 2019]

Відеозаписи публічних лекцій

Листування

Твори

Поетичні

Прозові

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Леся Українка Ім'я при народженні Лариса Петрівна Косач Псевдонім Леся Українка Народилася 13 (25) лютого Новоград-Волинський, Волинська губернія, Російська імперія 1871 [1] Померла 1 серпня 1913 [1] [2] [...]

# data[].attributes.headline
Опрацюйте Державний стандарт базової і повної освіти. Випишіть компетентності. Проаналізуйте додатки 1,2,3

# data[].attributes.subject
Опрацюйте Державний стандарт базової і повної освіти. Випишіть компетентності. Проаналізуйте додатки 1,2,3

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Офіційний вебпортал парламенту України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ваш броузер застарів!

Нормальне відображення сторінки не можливе через відсутність багатьох потрібних функцій.
Встановіть останню версію браузера для перегляду цього веб-сайту: Firefox, Google Chrome, Opera або Safari.
Ви можете зробити це самостійно або спитайте системних адміністраторів...

Потрібно включити javascript!

Для роботи з цією сторінкою потрібно увімкнути javascript в параметрах браузера.
Крім того, для нормальної роботи необхідно мати підтримку cookies, якщо не встановлено по замовчанню...

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
законодавство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
законодательство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
нормативно-правові документи

# data[].attributes.attachment_link.title
Про деякі питання державних стандартів повної загальної середньої освіти

# data[].attributes.attachment_link.description
База даних "Законодавство України" містить нормативно-правові документи українського законодавства, термінологію, анотації англійською мовою, переліки первиних актів тощо

# data[].attributes.headline
Опрацюйте концепцію 

# data[].attributes.body
Опрацюйте концепцію літературної освіти.
-Випишіть принципи, на яких базується літературна освіта. -Випишіть визначення основних понять.
- Як визначається зміст і структура літературної освіти?

# data[].attributes.headline
КОНЦЕПЦІЯ ЛІТЕРАТУРНОЇ ОСВІТИВ 11-РІЧНІЙ ЗАГАЛЬНООСВІТНІЙ ШКОЛІВступЗа роки незалежності Україна зробила значні кроки в реформуванні системи середньої освіти. Упровадження нових стандартів, перехід на нові методи й методики навчання, введення ефективних технологій оцінювання знань учнів, розмаїття вітчизняних методичних шкіл, новаторські пошуки вчителів  засвідчують успіхи української школи, наближення  вітчизняної освіти до світових стандартів. Одним із важливих напрямків української освіти є гуманітарний, який забезпечує духовний розвиток учнів. Серед навчальних дисциплін гуманітарного циклу особливе значення має література як мистецтво слова і спосіб формування загальної культури людини, її моральних орієнтацій і цінностей. У зв’язку з тим, що літературну освіту в загальноосвітній школі забезпечують декілька різних предметів, є необхідність розробки єдиної Концепції для їх викладання в сучасних умовах. Актуальність нової Концепції літературної освіти викликана багатьма чинниками:відсутністю узгодженості й наступності між різними програмами й підручниками для дисциплін, що забезпечують літературну освіту;значним перевантаженням літературних курсів, невідповідністю введених до них творів віковим особливостям учнів, що призводить до згасання інтересу до читання;необхідністю ґрунтовного засвоєння дітьми та молоддю мовного і культурного багатства народів України та світу;важливістю підвищення рівня загальної культури та моралі в сучасному українському суспільстві;  стрімким розвитком комп’ютерних технологій, мас-медіа, аудіо- й відеопродукції, що витісняють книгу з кола захоплень дітей;потребою формування у молодого покоління активної громадянської позиції;розширенням зв’язків України з іншими країнами (зокрема – орієнтацією на входження до Євросоюзу); переходом на 11-річне навчання в загальноосвітній школі;введенням профільного навчання тощо. Нова Концепція літературної освіти спрямована на реалізацію завдань, що стоять перед сучасною загальноосвітньою школою як школою формування нового покоління особистостей з високою гуманітарною культурою і громадянською відповідальністю, необхідністю збереження національної ідентичності, духовних ідеалів слов’янства в умовах глобалізації світового простору. Пропонована єдина Концепція літературної освіти в 11-річній загальноосвітній школі наразі враховує висловлені протягом останніх років ідеї та думки науковців, методистів, учителів, батьків, учнів.Головними завданнями нової Концепції літературної освіти є:вироблення спільних методологічних засад для предметів, що забезпечують літературну освіту в школі, – таких, які з найбільшою повнотою та якістю дозволять розкрити духовно-естетичний потенціал художньої словесності та забезпечити виховну функцію літератури; виокремлення та узгодження складових літературної освіти, а також змістового їх забезпечення; визначення структури, етапів і стратегічних завдань літературної освіти на кожному етапі; забезпечення наступності і взаємозв’язку етапів літературної освіти учнів протягом періоду навчання. Сутність, мета і завдання літературної освітив 11-річній загальноосвітній школіЛітературна освіта – це навчально-виховна система вивчення літератури в загальноосвітніх закладах України. У середніх загальноосвітніх закладах України літературну освіту учнів з 5 по 11 клас забезпечують такі навчальні дисципліни, як: «українська література»; «світова література», що включає вагомий окремий блок «російська література»;інтегрований курс «література (рідна і світова)» для загальноосвітніх навчальних закладів з навчанням мовами, що використовуються в Україні;курси за вибором та факультативи.  У загальноосвітніх навчальних закладах з українською мовою навчання обов’язково вивчаються «українська література» та «світова література». У загальноосвітніх навчальних закладах з навчанням іншими мовами, що використовуються в Україні, обов’язково вивчаються «українська література» та інтегрований курс «література (рідна і світова)». В усіх типах середніх загальноосвітніх закладів України за вибором учнів та їхніх батьків можливе введення курсів за вибором та факультативів, які дають поглиблені знання про літературні епохи, розвиток напрямів, течій, жанрів, зв’язки літератури з іншими видами мистецтва, а також творчість окремих письменників різних національностей (особливо тих, життя і діяльність яких пов’язані з Україною.  Навчальні дисципліни, що забезпечують літературну освіту, презентують сучасному учневі здобутки української літератури, російської літератури, різних літератур народів України і світової літератури, що сприяє всебічному розвитку школярів, визначенню свого місця в широкому полікультурному й полімовному просторі, вихованню любові до книги, інтересу до духовних надбань своєї країни та людства, взаємоповаги до людей різних цивілізацій, рас та національностей. Українська література прищеплює любов до мови ї звичаїв українців, в конкретно-образній формі доносить до читача інформацію про своєрідність українських традицій та культури. Література інших народів, що мешкають в Україні, сприяє усвідомленню учнями культурного багатства нашої країни. Особлива роль належить при цьому російській літературі як художньо-словесному надбанню, у тісній взаємодії з яким протягом декількох століть формувалася українська література, а також з урахуванням того місця, яке займає російська література у загальнолюдській системі духовно-культурних цінностей. Світова література прилучає дітей до загальнолюдських цінностей, виховує толерантне ставлення до різних народів, народностей, рас і культур.Кожна із навчальних дисциплін, що розкриває глибини мистецтва слова, має свій зміст і завдання, специфіку викладання, сформовані методики. Разом з тим  поміж складовими літературної освіти в системі загальноосвітньої школи повинна існувати тісна взаємодія, адже всі разом вони забезпечують цілісність літературного розвитку школярів, формують компетенції творчого читача. Хронологічна синхронність у процесі розгляду історико-літературного процесу (або його окремих явищ), акцентуація генетичних, типологічних, контактних, інтертекстуальних та інших видів зв’язків у межах дисциплін, що забезпечують літературну освіту, дозволить учням краще зрозуміти самобутність кожної національної літератури в суцвітті культур і традицій.   Сприяє літературній освіті якісне вивчення суміжних предметів: історії, музики, образотворчого мистецтва, української мови, інших мов, що використовуються в Україні, та іноземних мов, які створюють відповідні фонові знання, суспільно-історичний, мовний та культурний контекст для засвоєння здобутків художньої літератури. Розвиток зв’язків між предметами, що безпосередньо забезпечують літературну освіту, й іншими предметами гуманітарного циклу, є важливою умовою якісного викладання літератури в школі.   Головна мета літературної освіти – виховання творчого читача  із самостійним критичним мисленням, формування гуманістичного світогляду, загальної культури, естетичних смаків особистості. Об’єкт літературної освіти – особистість учня (його духовно-емоційний світ, моральні цінності та орієнтації, творче мислення, уява, читацькі компетенції, мовлення). Предмет літературної освіти – вершинні твори українського, російського, світового письменства та представників інших національностей, що мешкають в Україні. Твори мають відповідають таким критеріям: високий художньо-естетичний рівень; гуманістичний зміст, що сприяє духовному самовизначенню учнів; висока педагогічна цінність і значний виховний ефект; яскраво виражена репрезентативність; психологічна відповідність віковому періоду; визначений обсяг видань.   Навчальні дисципліни, що забезпечують літературну освіту в школі, покликані на кращих зразках красного письменства сформувати особистість творчу, вільну, духовно багату, самостійно мислячу, із широким світоглядом, зі стійкими моральними принципами. Особистість, котра любить і пишається здобутками рідної культури, але разом з тим шанує й опановує надбання інших народів. Особистість, яка усвідомлює власну національну ідентичність й водночас приналежність до цивілізованого світу. Особистість, яка має активну громадянську позицію, відчуває потребу жити й працювати задля України.  Далеко не всі учні стануть письменниками, критиками чи літературознавцями, тому власне філологічні компетенції не є єдиними для літературної освіти в школі (хоча в старших класах філологічного профілю вони особливо актуальні). Але літературна освіта повинна прищеплювати школярам художній смак, формувати вміння розрізняти високовартісну й низькопробну книжкову продукцію, поціновувати класичну й сучасну літературу, переживати важливі для духовного становлення особистості естетичні емоції. Художня література містить у собі величезний виховний потенціал, котрий треба ефективно використовувати для формування особистісних якостей учнів, які у складний період зростання переймаються моральними (стосунки з батьками, однолітками, ставлення до суспільних обставин, внутрішні суперечності й пошуки) й світоглядними проблемами (місце людини у світі, вибір життєвого шляху, усвідомлення свого покликання, суспільної позиції тощо). Твори художньої літератури мають допомогти школярам у процесі особистісного становлення й духовних шукань. Естетична дійсність мистецтва слова полягає в тому, що через прилучення до прекрасного воно здатне надихнути людину на оновлення й покращення життя, дати моральну основу для вибору життєвої позиції. Художня література як вид мистецтва стверджує високі гуманістичні цінності, напрочуд важливі для юного покоління. Література здатна спонукати особистість до одухотворення реальності, до пошуку високого морального змісту в житті, до осмислення себе (через культуру) в складному й суперечливому світі.Вивчення літератури в середній школі вимагає тонкого й обережного ставлення до мистецтва слова. Специфічні методики вивчення навчальних дисциплін, що забезпечують літературну освіту, мають ґрунтуватися передусім на розумінні законів словесності. Усвідомленню власне художніх особливостей літератури повинні сприяти й здобутки сучасної педагогічної науки. Формування особистості засобами літератури тільки тоді може бути здійснено ефективно, коли не літературу будуть «підтягувати» до потреб особистості, а коли учень крок за кроком буде йти до вершин письменства, коли духовне зростання через прилучення до мистецтва стане для нього важливою життєвою потребою. Літературу слід не вивчати пасивно як суто інформативне джерело, а вдумливо й поступово пізнавати як мистецтво, що може стати добрим супутником на все життя.   Вивчення літератури в 11-річній школі має забезпечити розв’язання таких завдань:прилучення учнів до найкращих здобутків українського, російського, світового письменства та представників інших національностей, що мешкають в Україні;підвищення рівня загальної культури школярів;формування у дітей стійкого інтересу до читання, естетичного смаку учнів, здатності розрізняти й оцінювати художні явища, протистояти низьковартісній масовій культурі;розкриття учням різноманітних функцій літератури – пізнавальної, естетичної, виховної, гедоністичної;оволодіння змістом художніх творів, усвідомлення їх місця в літературному процесі й розвитку національних культур;засвоєння учнями ключових літературних фактів, основних тенденцій розвитку літератури в Україні та в інших країнах;розуміння школярами літератури як мистецтва слова і як складової духовної культури людства;формування в учнів творчих здібностей, уяви, самостійного мислення;  розвиток естетичних емоцій та почуттів, зв’язного мовлення, вміння аргументовано, розлого й образно висловлювати свої думки, судження, оцінки;сприяння моральному самовизначенню молодої людини, виробленню в неї активної життєвої позиції на основі гуманістичних цінностей та ідеалів, прагнення до самостійного пошуку, духовного самовдосконалення.  Реалізовуючи ці завдання, дисципліни, що забезпечують літературну освіту, повинні допомогти учням опанувати зміст художніх творів, осягнути їх естетичну значущість, зробити висновки, важливі для морального формування особистості та рівня її загальної культури. Крім того, література, яка є одним з видів мистецтва, задовольняє естетичні потреби особистості, формує й вдосконалює у процесі спілкування з прекрасним її художній смак. Літературна освіта в загальноосвітніх закладах, таким чином, має сприяти вихованню культурного читача, котрий відчуває потребу в читанні, веде з книгою внутрішній діалог, отримує в процесі осягнення художніх творів естетичне задоволення, розширює свою ерудицію.   Принципи літературної освітиВивчення літератури в школі має ґрунтуватися на дидактичних, літературознавчих та методичних принципах, серед яких загальноприйнятими є традиційні, а саме: науковість, історизм, зв’язок навчання і виховання, доступність, посильність, спрямованість на розвиток учня, особистісний характер читацької діяльності, шкільний аналіз та інтерпретація твору, взаємодія мистецтва й дійсності в естетичній свідомості учня, комунікативність, репрезентативність, країнознавчий підхід та ін.   Разом з тим сучасні досягнення науковців та методистів, досвід практичної роботи вчителів-словесників переконують в ефективності поширення поруч із традиційними й нових принципів літературної освіти: 1) ціннісного підходу (впереліку текстів для вивчення повинні бути такі, які відповідають віковим особливостям сучасних учнів, їхнім моральним запитам та духовно-ціннісним орієнтаціям у певний період розвитку); 2) нерепресивної свiдомостi, толерантності, мультикультуралiзму (забезпечення свободи у висловлюваннях, мисленні й творчості учнів, формування вільної у своїх духовних запитах особистості; виховання толерантного ставлення й поваги до здобутків різних народів, людей різних рас, культур і  національностей);  3) канонічності «золотого» фонду класичної літератури як основи літературної освіти (в історії української, російської та світової літератури є твори, перевірені часом і багатьма поколіннями, тому в процесі перебудови системи літературної освіти потрібно зберегти цей «золотий» фонд класики (української, російської та інших народів світу) для вивчення учнями; в курсах української, російської та світової літератури варто особливу увагу приділити тим авторам, творчість яких увійшла до «золотого» фонду національної та світової класики, підкреслити значущість їхніх здобутків);4) наближення викладання літератури в школі до реалій і проблем сьогодення (розширення для текстуального вивчення творів XX – XXI століть (до 30 – 40 %), тісно пов’язаних із сучасними проблемами життя нашого суспільства, вітчизняної історії; крім творів для обов’язкового читання, значну частину літературних курсів (10 – 15 %) присвятити вивченню літератури рідного краю, яка пов’язана з особливостями розвитку, культурними традиціями й проблемами окремих регіонів України); 5) іманентності (в основу літературної освіти мають бути покладені іманентні закони розвитку літератури, тобто не соціологічні, ідеологічні чи якісь інші підходи, а власне художні закономірності розвитку літератури як мистецтва слова; разом з тим не слід перевантажувати програми з літератури теоретичними поняттями, у школі варто застосовувати лише основи теорії літератури та користуватися термінами-поняттями, зміст яких є загальноприйнятним, адже метою літературної освіти є виховання духовно розвиненої особистості, а не спеціаліста-філолога; поміж окремими теоретичними поняттями, що використовуються в межах різних предметів літературної освіти, має існувати тісний зв’язок і наступність); 6) вивчення літератури в контексті розвитку культури й мистецтва (література як мистецтво слова є важливою складовою духовної культури людства, тому цілком доречно розглядати літературні твори в контексті загального культурного руху на певному етапі, у зв’язках із живописом, музикою, кіно та інших видів мистецтва; важливим для формування світогляду й загальної культури учнів є розгляд літературних творів не тільки як самоцінних текстів, але й у контексті вітчизняної і світової культури, історії, мистецтва, філософської думки, у взаємозв’язках з іншими текстами й мистецькими явищами; культурологічний принцип забезпечує розширення кругогляду  учнів, визначення місця літератури серед інших видів мистецтва та в духовній культурі народу й людства); 7) використання знання різних мов і перекладів (вивчення художньої літератури в загальноосвітніх закладах України здійснюється на підставі оригінальних (українських чи іншомовних) текстів, а також перекладів (при вивченні світової літератури); робота з художніми текстами мовою оригіналу сприяє кращому розумінню творів, а також  розвитку мовленнєвих компетенцій учнів; знання загальних основ теорії й практики перекладу, здобутків української перекладацької школи, російської перекладацької школи та інших перекладацьких шкіл забезпечує адекватне сприйняття учнями художніх творів не рідної для них літератури);  8) компаративності (зіставлення етапів, фактів, явищ, особливостей художніх творів української, російської і світової літератури та літератур інших національностей, що мешкають в Україні, дозволяє розкрити загальні закономірності літературного процесу й водночас неповторну своєрідність творів різних народів); 9) діалогізму (літературна освіта актуалізує розвиток зв’язного мовлення школярів, а також зв’язки читач – автор, читач – герой, читач – текст; принцип діалогізму сприяє формуванню читацьких компетенцій, умінь та навичок культурного читача, котрий не тільки оволодіває змістом художніх творів, а вміє висловити власну думку щодо прочитаного, обґрунтуватии свою позицію, дати оцінку персонажам і подіям твору, передати в слові свої емоції та почуття під впливом читання); 10) цілісного підходу до вивчення художніх творів (літературний твір – твір цілісний, так само, як є цілісними твори інших видів мистецтв (картини, скульптури, музичні твори, кінофільми тощо); робота із фрагментами тексту не дає повного уявлення про твір як цілісність, про єдність змісту й форми, а відповідно не може викликати й відповідні емоції та почуття; у зв’язку із цим потрібно ввести до шкільних програм із предметів, що забезпечують літературну освіту, учні зможуть прочитати повністю, маючи можливість засвоїти їх саме як твори мистецтва; при укладанні шкільних хрестоматій слід відмовитися від практики подання текстових фрагментів із переказами змісту; тільки цілісний художній твір дає можливість отримати цілісне естетичне та емоційне враження, спонукати роботу думки й уяви, виховати культурного та вдумливого читача). Структура літературної освітиЛітературна освіта, що реалізується в закладах України різних типів, має структуру, що відзначається послідовністю, наступністю й поступовим збагаченням знань, розвитком умінь і навичок дітей: пропедевтичний етап (дитячий садок) – початкова школа (1 – 4 класи) – основна школа (5 – 9 класи) – старша школа (10 – 11 класи). Відповідно до вікових особливостей учнів курс літератури в 10 – 11 загальноосвітньої школи має три етапи:Основна школа (5 – 9 класи): 5 – 7 класи – формування потреби до (1-й етап); 8 – 9 класи – системне читання (2-й етап).Старша школа– творчо-критичне читання (3-й етап). Частини й етапи літературної освіти відрізняються принципами відбору літературних текстів, побудовою програм і відповідних методик, але поміж ними має бути тісний зв’язок і наступність, адже всі разом вони складають єдину систему літературної освіти. 5 – 7 класи – прилучення до читання  (1-й етап). Порівняно з початковою школою предмети, що забезпечують літературну освіту, в основній школі розмежовуються. Це розмежування закріплюється в окремих програмах, підручниках, хрестоматіях, посібниках. Курс літератури в 5 – 7 класах має будуватися на підставі проблемно-тематичного принципу. Програми з літератури на цьому етапі не повинні бути надто обтяжливими. Вікові особливості учнів не дозволяють їм сприймати складні філософські твори. Не слід перевантажувати програми з літератури 5 – 7 класів і творами давнини, адже ця вікова категорія дітей більше цікавиться тим, що ближче їхнім інтересам. Основну увагу в 5 – 7 класах слід зосередити на вивченні творів сучасної дитячої літератури, а також золотого фонду дитячої класики різних жанрів. Актуальна проблематика художніх творів має сприяти процесу виховання дітей, формуванню в них моральних якостей. Художня література містить у собі потужний потенціал для прилучення учнів до національних традицій, для формування в них почуття гордості за українську мову й літературу, за в суцвітті культурних надбань людства. Системна робота з вивчення літератури в 5 – 7 класах повинна знайти втілення в урочних і позаурочних формах. В основній школі спілкування школярів із художньою літературою не обмежується тільки уроками літератури. Тут доцільно використовувати й факультативи, літературні гуртки, літературні вечори, конкурси, екскурсії, зустрічі з митцями тощо. Усе це сприяє поглибленню літературних знань учнів і закріпленню інтересу до книги. В основній школі зростає необхідність підручників, хрестоматій та посібників, особливо зі світової літератури, в яких художні твори були б презентовані різними мовами (рідною мовою, мовою оригіналу, різними перекладами). Завдання вивчення літератури в 5 – 7 класах порівняно з початковою школою ускладнюються:сформувати в учнів стійкий інтерес до літератури, прилучити до читання; сприяти засобами літератури формуванню моральних якостей школярів, їх національній самоідентифікації, розумінню значення рідної мови та літератури для розвитку культури загалом;  дати уявлення про зміст і форму художнього твору;сформувати в учнів основні вміння інтерпретації художнього твору;сформувати вміння оцінювати літературних героїв, авторську позицію;розвивати навички зв’язного мовлення (як усного, так і писемного) у процесі підготовки різних видів робіт (висловлення власної думки щодо прочитаного, характеристика образу, складання плану твору, написання твору на літературну тему та ін.). 8 – 9 класи – системне читання (2-й етап). Вивчення літератури у 8 – 9 класах загальноосвітньої школи базується на поєднанні історико-літературного й жанрово-родового  принципів. Літературні явища презентуються школярам у перебігу літературного процесу, у розвитку національних літератур та їхніх взаємозв’язках, у широкому контексті культури. У 8 – 9 класах учні знайомляться зі специфічними особливостями різних родів і жанрів літератури в хронологічній послідовності, навчаються розрізняти різні жанри, інтерпретують художні твори не тільки в аспекті їх проблематики, а й художньої вартості.У 8 – 9 класах вияскравлюється індивідуальність учнів, відбувається активний процес формування їхнього світогляду, громадянської позиції, національної ідентичності, пошуку місця в сучасному світі. Тому дисципліни, що забезпечують літературну освіту в цей період, повинні сприяти становленню особистісних якостей юнацтва. Слід відзначити важливість урочних і позаурочних форм роботи з вивчення літератури рідного краю, яка допоможе учням осмислити своє духовне коріння, національні традиції.Завдання вивчення літератури у 8 – 9 класах:дати уявлення про основні літературні епохи, напрями, течії в контексті вітчизняної та світової культури; розкрити жанрово-родовий поділ літератури, навчити розрізняти твори різних родів і жанрів в їх специфіці; поглибити вміння інтерпретації творів літератури із застосуванням основних теоретичних понять; сформувати в учнів вміння виокремлювати компоненти змісту й форми, встановлювати зв’язки поміж ними;навчити школярів зіставляти різні літературні явища, визначати їх художню своєрідність;прищепити інтерес до вивчення літератури в оригіналах і перекладах, (у)вміння зіставляти оригінали й переклади;сприяти самоствердженню учнів, виробленню у них моральних принципів;розвивати вміння й навички зв’язного мовлення (із застосуванням аргументації, елементів дискусії, пошуку тези й антитези, оцінки щодо прочитаного та ін.);виховувати творами літератури естетичні почуття та емоції, формувати здібність отримувати естетичне задоволення від прочитаного.       10 – 11 класи – творчо-критичне читання (3-й етап). Оптимальним у викладанні літератури для цієї вікової категорії учнів буде комплексний принцип, згідно з яким до вивчення в школі старшокласникам будуть запропоновані вершинні твори морально-філософського, соціально-філософського, психологічного, історичного змісту від давнини до сучасності, до яких учні вже стали готові за рівнем свого психологічного й культурного розвитку. Осягнення цих творів має ґрунтуватися на попередніх знаннях (про літературні епохи, напрями, течії, про загальний розвиток культури й філософської думки), що збагачуються й розширюються в старшій школі. Утім, як доводить шкільна практика, суто історико-літературний підхід щодо викладання літератури в старших класах не є ефективним (адже тоді згідно з логікою літературного процесу усі предмети на завершальному етапі літературної освіти мають розглядати твори драми абсурду, постмодернізму та інші доволі неоднозначні сучасні явища, що важко сприймаються учнями). Не заперечуючи доцільність вивчення окремих високоякісних творів постмодернізму в старшій школі, слід підкреслити, що для цієї вікової категорії школярів перед виходом у широкий світ надзвичайно важливо отримати від художньої літератури передовсім міцну моральну і психологічну підтримку, культурно-ціннісні орієнтації, позитивні емоції, приклади для наслідування. Навчання в старшій школі є профільним, що визначає специфіку викладання літератури. У зв’язку з цим доречно виокремити два підходи (відповідно й два типи програм, підручників, посібників, хрестоматій): 1) для нефілологічних профілів (фізико-математичного, природничого, спортивного та інших профілів); 2) для філологічного профілю. Викладання літератури в класах нефілологічних профілів має забезпечити рівень стандарту, тобто базовий гуманітарний рівень, необхідний для кожної культурної людини. Завдання вивчення літератури в 10 – 11 класах нефілологічних профілів: розкрити основні тенденції та закономірності літературного процесу від давнини до сучасності;визначити місце літератури, української літератури, літератури та інших національних літератур у перебігу літературного процесу;дати уявлення про вершинні здобутки вітчизняного та зарубіжного письменства у широкому контексті світової культури;розвивати навички інтерпретації й аналізу художнього твору, зіставлення літературних явищ, оригіналів і перекладів;сформувати навички розлогого зв’язного мовлення (монологічне і діалогічне мовлення, участь у різних видах дискусій, обґрунтування думки, доказ судження тощо);навчити розрізняти художню вартість творів, твори класики й масової літератури;сприяти формуванню загальної культури й світогляду учнів.      Викладання літератури в класах філологічного профілю базується на стандарті, але значно поглиблює його як у змістовому плані, так і в методах, формах, прийомах навчання. При цьому зазначимо безперспективність спроб побудувати викладання літератури в старшій школі на університетських програмах і навіть перенести до середньої школи форми занять вищої школи (наприклад, практичне заняття, лабораторне заняття, семінарське заняття та ін.), а також деякі елементи Болонського процесу (наприклад, модульне навчання, система накопичувальних кредитів тощо). Профілізація середньої освіти не означає сліпого копіювання вищої освіти, адже це призведе до протилежного результату, зменшенню інтересу до предмета. Завдання, сформульовані вище, є актуальними й для профільного навчання літератури. Але специфічними завданнями у 10 – 11 класах філологічного профілю є такі: сформувати в учнів основи філологічного мислення;навчити школярів здійснювати різні види інтерпретації та філологічного аналізу тексту;розкрити багатозначність літературознавчих понять, значно розширити їх коло й показати змінність у літературному процесі, своєрідність виявлення у творах різних епох, напрямів, течій;навчити школярів виявляти жанрові та стильові особливості творів; дати основні знання з теорії й практики художнього перекладу, навчити застосовувати набуті знання в процесі аналізу оригіналів та перекладів;розвивати творчі (власне філологічні) здібності учнів, необхідні для здобуття майбутньої професії (наприклад, опанування різними віршованими розмірами, написання критичної рецензії, відгуку на книгу, літературного огляду творів певного періоду тощо);навчити учнів користуватися словниково-довідковою та спеціальною літературою з філологічного профілю;навчити учнів самостійно відшукувати матеріал з філологічної проблеми, готувати доповідь на філологічну тему;навчити учнів висловлювати свої думки розлого, з науковою аргументацією й літературознавчо грамотно;сформувати вміння вести діалог, дискусію з проблем літератури. У класах філологічного профілю порівняно з нефілологічними профілями значно зростає роль позаурочних форм вивчення літератури, які в поєднанні з урочними можуть дати прекрасні результати. Типологія уроків у класах філологічного профілю має свою специфіку і є складнішою  у зіставленні з уроками для нефілологічних профілів. Учитель й учень у процесі профільного навчання літератури в класах філологічного профілю стають не тільки рівноправними партнерами, але й колегами по професії. Обсяг і кількість творів, методи й методики їх аналізу будуть різними для класів нефілологічних профілів і філологічного профілю. Утім, головні  завдання предметів, що забезпечують літературну освіту в 10 – 11 класах, будуть спільними для всіх профілів (з різною мірою поглиблення):сприяти свідомому вибору життєвого шляху учнів, їхніх моральних пріоритетів, світоглядних орієнтирів;формувати загальну культуру й громадянську позицію школярів, виховувати любов до своїх національних традицій та стійкий інтерес до духовних здобутків людства;сформувати в учнів почуття прекрасного, позитивні ідеали; узагальнити знання з історії літератури про перебіг літературного процесу, літературні епохи, напрями, течії;розкрити гуманістичну цінність та художню вартість вершинних творів рідного й світового письменства, їх вплив на духовну культуру людства;висвітлити значення вічних образів та особливості їх втілення в різних національних літературах;розвивати у школярів естетичний смак і вміння цінувати мистецтво слова. Змістове наповнення навчальних дисциплін, що забезпечують літературну освіту Концепція літературної освіти в 11-річній загальноосвітній школі повинна знайти втілення в нових стандартах, програмах, підручниках, посібниках, хрестоматіях. Для наповнення літературних курсів змістом слід визначити країни, знакові літературні постаті та їх твори. Для кожного класу визначається літературний канон: 80 % творів для обов’язкового вивчення в школах усіх типів і 20 % творів таких, з яких учитель має змогу самостійно  обирати художні твори для вивчення з урахуванням типу школи, індивідуальних особливостей учнів та регіонів, де вони мешкають. Навчальні програми для дисциплін, що забезпечують літературну освіту, мають бути зорієнтовані на результат навчальної діяльності учнів. У пояснювальній записці відображаються актуальність і мета навчального предмета, характеристика структури програми, особливості організації навчально-виховного процесу, критерії оцінювання навчальних досягнень, рекомендації щодо роботи з програмою. Структура навчальної програми має такі складові: клас (загальна кількість годин, кількість годин на тиждень, резервний час); виучувана тема та анотація до неї, кількість годин для вивчення; програма кожного класу побудована за тематичними блоками з відповідними рубриками (теорія літератури; міжлітературні зв’язки; міжпредметні зв’язки; наочність та ІКТ; для вивчення напам’ять); перелік художніх творів з якого вчитель самостійно обирає для вивчення у класі, а також рекомендує до самостійного читання. У додатках до програми містяться: перелік навчальної та навчально-методичної літератури; критерії оцінювання навчальних досягнень учнів для кожного класу.Підручники створюються відповідно до вимог програми. Для 5 – 7 класів – це підручник-хрестоматія, для 8 – 11 класів – підручники, до яких створюються окремі хрестоматії. У підручнику-хрестоматії та підручниках розглядаються твори, які визначені в літературному каноні для обов’язкового вивчення в загальноосвітніх закладах усіх типів.У структурі підручника мають бути такі складові: вступ; повторення вивченого у попередньому класі; статті про письменників (вони повинні бути невеликого обсягу і сприяти зацікавленню учнів особистістю й творчістю автора, підготувати їх до сприйняття запропонованого твору); теоретичні поняття (відомості з теорії літератури подаються двічі: окремою рубрикою і в Словничку літературознавчих термінів). Методичний матеріал підручника повинен бути структурований різноманітними рубриками, наприклад: «Прагнемо бути творчими читачами», «Підсумовуємо вивчене», «Цікаво знати», «Літературні куточки світу» тощо (назви рубрик та їх кількість запропоновані умовно і можуть змінюватися). Завершують підручник такі рубрики, як: «Корисні поради творчому читачеві», «Словничок літературознавчих термінів», «Література для читання влітку», «Зміст» та ін.У навчальних посібниках подається додаткова інформація про письменників, жанри й роди літератури, розвиток літературного процесу в цілому. Утім, у посібниках, як і в підручниках, цілком необхідним є методичний апарат, який дозволить учням самостійно опрацювати теми, здобути певні вміння й навички, розширити кругогляд. Хрестоматії мають містити цілісні літературні твори, а також систему запитань і завдань до художніх текстів (або фрагментів). Для 8 – 11 класів можна створити окремі хрестоматії (по жанрово-родовому принципу, хронологічному принципу тощо: наприклад, хрестоматії поетичних творів, драматичних творів, хрестоматії творів романтизму, реалізму, модернізму, постмодернізму тощо). Великі прозові твори, які не вміщуються в межі хрестоматії, можна видавати окремою серією «Шкільна бібліотека».   Змістове наповнення літературних дисциплін реалізується в подальшій розробці типів уроків, сучасних методів і методик навчання, розвитку технології оцінювання знань.  Нова Концепція літературної освіти в 11-річній школі покликана забезпечити піднесення впливу літератури в процесі становлення особистості школярів, формування їх загальної культури, національної свідомості й громадянської позиції.  

# data[].attributes.subject
КОНЦЕПЦІЯ ЛІТЕРАТУРНОЇ ОСВІТИВ 11-РІЧНІЙ ЗАГАЛЬНООСВІТНІЙ ШКОЛІВступЗа роки незалежності Україна зробила значні кроки в реформуванні системи середньої освіти. Упровадження нових стандартів, перехід на нові методи й методики навчання, введення ефективних технологій оцінювання знань учнів, розмаїття вітчизняних методичних шкіл, новаторські пошуки вчителів  засвідчують успіхи української школи, наближення  вітчизняної освіти до світових стандартів. Одним із важливих напрямків української освіти є гуманітарний, який забезпечує духовний розвиток учнів. Серед навчальних дисциплін гуманітарного циклу особливе значення має література як мистецтво слова і спосіб формування загальної культури людини, її моральних орієнтацій і цінностей. У зв’язку з тим, що літературну освіту в загальноосвітній школі забезпечують декілька різних предметів, є необхідність розробки єдиної Концепції для їх викладання в сучасних умовах. Актуальність нової Концепції літературної освіти викликана багатьма чинниками:відсутністю узгодженості й наступності між різними програмами й підручниками для дисциплін, що забезпечують літературну освіту;значним перевантаженням літературних курсів, невідповідністю введених до них творів віковим особливостям учнів, що призводить до згасання інтересу до читання;необхідністю ґрунтовного засвоєння дітьми та молоддю мовного і культурного багатства народів України та світу;важливістю підвищення рівня загальної культури та моралі в сучасному українському суспільстві;  стрімким розвитком комп’ютерних технологій, мас-медіа, аудіо- й відеопродукції, що витісняють книгу з кола захоплень дітей;потребою формування у молодого покоління активної громадянської позиції;розширенням зв’язків України з іншими країнами (зокрема – орієнтацією на входження до Євросоюзу); переходом на 11-річне навчання в загальноосвітній школі;введенням профільного навчання тощо. Нова Концепція літературної освіти спрямована на реалізацію завдань, що стоять перед сучасною загальноосвітньою школою як школою формування нового покоління особистостей з високою гуманітарною культурою і громадянською відповідальністю, необхідністю збереження національної ідентичності, духовних ідеалів слов’янства в умовах глобалізації світового простору. Пропонована єдина Концепція літературної освіти в 11-річній загальноосвітній школі наразі враховує висловлені протягом останніх років ідеї та думки науковців, методистів, учителів, батьків, учнів.Головними завданнями нової Концепції літературної освіти є:вироблення спільних методологічних засад для предметів, що забезпечують літературну освіту в школі, – таких, які з найбільшою повнотою та якістю дозволять розкрити духовно-естетичний потенціал художньої словесності та забезпечити виховну функцію літератури; виокремлення та узгодження складових літературної освіти, а також змістового їх забезпечення; визначення структури, етапів і стратегічних завдань літературної освіти на кожному етапі; забезпечення наступності і взаємозв’язку етапів літературної освіти учнів протягом періоду навчання. Сутність, мета і завдання літературної освітив 11-річній загальноосвітній школіЛітературна освіта – це навчально-виховна система вивчення літератури в загальноосвітніх закладах України. У середніх загальноосвітніх закладах України літературну освіту учнів з 5 по 11 клас забезпечують такі навчальні дисципліни, як: «українська література»; «світова література», що включає вагомий окремий блок «російська література»;інтегрований курс «література (рідна і світова)» для загальноосвітніх навчальних закладів з навчанням мовами, що використовуються в Україні;курси за вибором та факультативи.  У загальноосвітніх навчальних закладах з українською мовою навчання обов’язково вивчаються «українська література» та «світова література». У загальноосвітніх навчальних закладах з навчанням іншими мовами, що використовуються в Україні, обов’язково вивчаються «українська література» та інтегрований курс «література (рідна і світова)». В усіх типах середніх загальноосвітніх закладів України за вибором учнів та їхніх батьків можливе введення курсів за вибором та факультативів, які дають поглиблені знання про літературні епохи, розвиток напрямів, течій, жанрів, зв’язки літератури з іншими видами мистецтва, а також творчість окремих письменників різних національностей (особливо тих, життя і діяльність яких пов’язані з Україною.  Навчальні дисципліни, що забезпечують літературну освіту, презентують сучасному учневі здобутки української літератури, російської літератури, різних літератур народів України і світової літератури, що сприяє всебічному розвитку школярів, визначенню свого місця в широкому полікультурному й полімовному просторі, вихованню любові до книги, інтересу до духовних надбань своєї країни та людства, взаємоповаги до людей різних цивілізацій, рас та національностей. Українська література прищеплює любов до мови ї звичаїв українців, в конкретно-образній формі доносить до читача інформацію про своєрідність українських традицій та культури. Література інших народів, що мешкають в Україні, сприяє усвідомленню учнями культурного багатства нашої країни. Особлива роль належить при цьому російській літературі як художньо-словесному надбанню, у тісній взаємодії з яким протягом декількох століть формувалася українська література, а також з урахуванням того місця, яке займає російська література у загальнолюдській системі духовно-культурних цінностей. Світова література прилучає дітей до загальнолюдських цінностей, виховує толерантне ставлення до різних народів, народностей, рас і культур.Кожна із навчальних дисциплін, що розкриває глибини мистецтва слова, має свій зміст і завдання, специфіку викладання, сформовані методики. Разом з тим  поміж складовими літературної освіти в системі загальноосвітньої школи повинна існувати тісна взаємодія, адже всі разом вони забезпечують цілісність літературного розвитку школярів, формують компетенції творчого читача. Хронологічна синхронність у процесі розгляду історико-літературного процесу (або його окремих явищ), акцентуація генетичних, типологічних, контактних, інтертекстуальних та інших видів зв’язків у межах дисциплін, що забезпечують літературну освіту, дозволить учням краще зрозуміти самобутність кожної національної літератури в суцвітті культур і традицій.   Сприяє літературній освіті якісне вивчення суміжних предметів: історії, музики, образотворчого мистецтва, української мови, інших мов, що використовуються в Україні, та іноземних мов, які створюють відповідні фонові знання, суспільно-історичний, мовний та культурний контекст для засвоєння здобутків художньої літератури. Розвиток зв’язків між предметами, що безпосередньо забезпечують літературну освіту, й іншими предметами гуманітарного циклу, є важливою умовою якісного викладання літератури в школі.   Головна мета літературної освіти – виховання творчого читача  із самостійним критичним мисленням, формування гуманістичного світогляду, загальної культури, естетичних смаків особистості. Об’єкт літературної освіти – особистість учня (його духовно-емоційний світ, моральні цінності та орієнтації, творче мислення, уява, читацькі компетенції, мовлення). Предмет літературної освіти – вершинні твори українського, російського, світового письменства та представників інших національностей, що мешкають в Україні. Твори мають відповідають таким критеріям: високий художньо-естетичний рівень; гуманістичний зміст, що сприяє духовному самовизначенню учнів; висока педагогічна цінність і значний виховний ефект; яскраво виражена репрезентативність; психологічна відповідність віковому періоду; визначений обсяг видань.   Навчальні дисципліни, що забезпечують літературну освіту в школі, покликані на кращих зразках красного письменства сформувати особистість творчу, вільну, духовно багату, самостійно мислячу, із широким світоглядом, зі стійкими моральними принципами. Особистість, котра любить і пишається здобутками рідної культури, але разом з тим шанує й опановує надбання інших народів. Особистість, яка усвідомлює власну національну ідентичність й водночас приналежність до цивілізованого світу. Особистість, яка має активну громадянську позицію, відчуває потребу жити й працювати задля України.  Далеко не всі учні стануть письменниками, критиками чи літературознавцями, тому власне філологічні компетенції не є єдиними для літературної освіти в школі (хоча в старших класах філологічного профілю вони особливо актуальні). Але літературна освіта повинна прищеплювати школярам художній смак, формувати вміння розрізняти високовартісну й низькопробну книжкову продукцію, поціновувати класичну й сучасну літературу, переживати важливі для духовного становлення особистості естетичні емоції. Художня література містить у собі величезний виховний потенціал, котрий треба ефективно використовувати для формування особистісних якостей учнів, які у складний період зростання переймаються моральними (стосунки з батьками, однолітками, ставлення до суспільних обставин, внутрішні суперечності й пошуки) й світоглядними проблемами (місце людини у світі, вибір життєвого шляху, усвідомлення свого покликання, суспільної позиції тощо). Твори художньої літератури мають допомогти школярам у процесі особистісного становлення й духовних шукань. Естетична дійсність мистецтва слова полягає в тому, що через прилучення до прекрасного воно здатне надихнути людину на оновлення й покращення життя, дати моральну основу для вибору життєвої позиції. Художня література як вид мистецтва стверджує високі гуманістичні цінності, напрочуд важливі для юного покоління. Література здатна спонукати особистість до одухотворення реальності, до пошуку високого морального змісту в житті, до осмислення себе (через культуру) в складному й суперечливому світі.Вивчення літератури в середній школі вимагає тонкого й обережного ставлення до мистецтва слова. Специфічні методики вивчення навчальних дисциплін, що забезпечують літературну освіту, мають ґрунтуватися передусім на розумінні законів словесності. Усвідомленню власне художніх особливостей літератури повинні сприяти й здобутки сучасної педагогічної науки. Формування особистості засобами літератури тільки тоді може бути здійснено ефективно, коли не літературу будуть «підтягувати» до потреб особистості, а коли учень крок за кроком буде йти до вершин письменства, коли духовне зростання через прилучення до мистецтва стане для нього важливою життєвою потребою. Літературу слід не вивчати пасивно як суто інформативне джерело, а вдумливо й поступово пізнавати як мистецтво, що може стати добрим супутником на все життя.   Вивчення літератури в 11-річній школі має забезпечити розв’язання таких завдань:прилучення учнів до найкращих здобутків українського, російського, світового письменства та представників інших національностей, що мешкають в Україні;підвищення рівня загальної культури школярів;формування у дітей стійкого інтересу до читання, естетичного смаку учнів, здатності розрізняти й оцінювати художні явища, протистояти низьковартісній масовій культурі;розкриття учням різноманітних функцій літератури – пізнавальної, естетичної, виховної, гедоністичної;оволодіння змістом художніх творів, усвідомлення їх місця в літературному процесі й розвитку національних культур;засвоєння учнями ключових літературних фактів, основних тенденцій розвитку літератури в Україні та в інших країнах;розуміння школярами літератури як мистецтва слова і як складової духовної культури людства;формування в учнів творчих здібностей, уяви, самостійного мислення;  розвиток естетичних емоцій та почуттів, зв’язного мовлення, вміння аргументовано, розлого й образно висловлювати свої думки, судження, оцінки;сприяння моральному самовизначенню молодої людини, виробленню в неї активної життєвої позиції на основі гуманістичних цінностей та ідеалів, прагнення до самостійного пошуку, духовного самовдосконалення.  Реалізовуючи ці завдання, дисципліни, що забезпечують літературну освіту, повинні допомогти учням опанувати зміст художніх творів, осягнути їх естетичну значущість, зробити висновки, важливі для морального формування особистості та рівня її загальної культури. Крім того, література, яка є одним з видів мистецтва, задовольняє естетичні потреби особистості, формує й вдосконалює у процесі спілкування з прекрасним її художній смак. Літературна освіта в загальноосвітніх закладах, таким чином, має сприяти вихованню культурного читача, котрий відчуває потребу в читанні, веде з книгою внутрішній діалог, отримує в процесі осягнення художніх творів естетичне задоволення, розширює свою ерудицію.   Принципи літературної освітиВивчення літератури в школі має ґрунтуватися на дидактичних, літературознавчих та методичних принципах, серед яких загальноприйнятими є традиційні, а саме: науковість, історизм, зв’язок навчання і виховання, доступність, посильність, спрямованість на розвиток учня, особистісний характер читацької діяльності, шкільний аналіз та інтерпретація твору, взаємодія мистецтва й дійсності в естетичній свідомості учня, комунікативність, репрезентативність, країнознавчий підхід та ін.   Разом з тим сучасні досягнення науковців та методистів, досвід практичної роботи вчителів-словесників переконують в ефективності поширення поруч із традиційними й нових принципів літературної освіти: 1) ціннісного підходу (впереліку текстів для вивчення повинні бути такі, які відповідають віковим особливостям сучасних учнів, їхнім моральним запитам та духовно-ціннісним орієнтаціям у певний період розвитку); 2) нерепресивної свiдомостi, толерантності, мультикультуралiзму (забезпечення свободи у висловлюваннях, мисленні й творчості учнів, формування вільної у своїх духовних запитах особистості; виховання толерантного ставлення й поваги до здобутків різних народів, людей різних рас, культур і  національностей);  3) канонічності «золотого» фонду класичної літератури як основи літературної освіти (в історії української, російської та світової літератури є твори, перевірені часом і багатьма поколіннями, тому в процесі перебудови системи літературної освіти потрібно зберегти цей «золотий» фонд класики (української, російської та інших народів світу) для вивчення учнями; в курсах української, російської та світової літератури варто особливу увагу приділити тим авторам, творчість яких увійшла до «золотого» фонду національної та світової класики, підкреслити значущість їхніх здобутків);4) наближення викладання літератури в школі до реалій і проблем сьогодення (розширення для текстуального вивчення творів XX – XXI століть (до 30 – 40 %), тісно пов’язаних із сучасними проблемами життя нашого суспільства, вітчизняної історії; крім творів для обов’язкового читання, значну частину літературних курсів (10 – 15 %) присвятити вивченню літератури рідного краю, яка пов’язана з особливостями розвитку, культурними традиціями й проблемами окремих регіонів України); 5) іманентності (в основу літературної освіти мають бути покладені іманентні закони розвитку літератури, тобто не соціологічні, ідеологічні чи якісь інші підходи, а власне художні закономірності розвитку літератури як мистецтва слова; разом з тим не слід перевантажувати програми з літератури теоретичними поняттями, у школі варто застосовувати лише основи теорії літератури та користуватися термінами-поняттями, зміст яких є загальноприйнятним, адже метою літературної освіти є виховання духовно розвиненої особистості, а не спеціаліста-філолога; поміж окремими теоретичними поняттями, що використовуються в межах різних предметів літературної освіти, має існувати тісний зв’язок і наступність); 6) вивчення літератури в контексті розвитку культури й мистецтва (література як мистецтво слова є важливою складовою духовної культури людства, тому цілком доречно розглядати літературні твори в контексті загального культурного руху на певному етапі, у зв’язках із живописом, музикою, кіно та інших видів мистецтва; важливим для формування світогляду й загальної культури учнів є розгляд літературних творів не тільки як самоцінних текстів, але й у контексті вітчизняної і світової культури, історії, мистецтва, філософської думки, у взаємозв’язках з іншими текстами й мистецькими явищами; культурологічний принцип забезпечує розширення кругогляду  учнів, визначення місця літератури серед інших видів мистецтва та в духовній культурі народу й людства); 7) використання знання різних мов і перекладів (вивчення художньої літератури в загальноосвітніх закладах України здійснюється на підставі оригінальних (українських чи іншомовних) текстів, а також перекладів (при вивченні світової літератури); робота з художніми текстами мовою оригіналу сприяє кращому розумінню творів, а також  розвитку мовленнєвих компетенцій учнів; знання загальних основ теорії й практики перекладу, здобутків української перекладацької школи, російської перекладацької школи та інших перекладацьких шкіл забезпечує адекватне сприйняття учнями художніх творів не рідної для них літератури);  8) компаративності (зіставлення етапів, фактів, явищ, особливостей художніх творів української, російської і світової літератури та літератур інших національностей, що мешкають в Україні, дозволяє розкрити загальні закономірності літературного процесу й водночас неповторну своєрідність творів різних народів); 9) діалогізму (літературна освіта актуалізує розвиток зв’язного мовлення школярів, а також зв’язки читач – автор, читач – герой, читач – текст; принцип діалогізму сприяє формуванню читацьких компетенцій, умінь та навичок культурного читача, котрий не тільки оволодіває змістом художніх творів, а вміє висловити власну думку щодо прочитаного, обґрунтуватии свою позицію, дати оцінку персонажам і подіям твору, передати в слові свої емоції та почуття під впливом читання); 10) цілісного підходу до вивчення художніх творів (літературний твір – твір цілісний, так само, як є цілісними твори інших видів мистецтв (картини, скульптури, музичні твори, кінофільми тощо); робота із фрагментами тексту не дає повного уявлення про твір як цілісність, про єдність змісту й форми, а відповідно не може викликати й відповідні емоції та почуття; у зв’язку із цим потрібно ввести до шкільних програм із предметів, що забезпечують літературну освіту, учні зможуть прочитати повністю, маючи можливість засвоїти їх саме як твори мистецтва; при укладанні шкільних хрестоматій слід відмовитися від практики подання текстових фрагментів із переказами змісту; тільки цілісний художній твір дає можливість отримати цілісне естетичне та емоційне враження, спонукати роботу думки й уяви, виховати культурного та вдумливого читача). Структура літературної освітиЛітературна освіта, що реалізується в закладах України різних типів, має структуру, що відзначається послідовністю, наступністю й поступовим збагаченням знань, розвитком умінь і навичок дітей: пропедевтичний етап (дитячий садок) – початкова школа (1 – 4 класи) – основна школа (5 – 9 класи) – старша школа (10 – 11 класи). Відповідно до вікових особливостей учнів курс літератури в 10 – 11 загальноосвітньої школи має три етапи:Основна школа (5 – 9 класи): 5 – 7 класи – формування потреби до (1-й етап); 8 – 9 класи – системне читання (2-й етап).Старша школа– творчо-критичне читання (3-й етап). Частини й етапи літературної освіти відрізняються принципами відбору літературних текстів, побудовою програм і відповідних методик, але поміж ними має бути тісний зв’язок і наступність, адже всі разом вони складають єдину систему літературної освіти. 5 – 7 класи – прилучення до читання  (1-й етап). Порівняно з початковою школою предмети, що забезпечують літературну освіту, в основній школі розмежовуються. Це розмежування закріплюється в окремих програмах, підручниках, хрестоматіях, посібниках. Курс літератури в 5 – 7 класах має будуватися на підставі проблемно-тематичного принципу. Програми з літератури на цьому етапі не повинні бути надто обтяжливими. Вікові особливості учнів не дозволяють їм сприймати складні філософські твори. Не слід перевантажувати програми з літератури 5 – 7 класів і творами давнини, адже ця вікова категорія дітей більше цікавиться тим, що ближче їхнім інтересам. Основну увагу в 5 – 7 класах слід зосередити на вивченні творів сучасної дитячої літератури, а також золотого фонду дитячої класики різних жанрів. Актуальна проблематика художніх творів має сприяти процесу виховання дітей, формуванню в них моральних якостей. Художня література містить у собі потужний потенціал для прилучення учнів до національних традицій, для формування в них почуття гордості за українську мову й літературу, за в суцвітті культурних надбань людства. Системна робота з вивчення літератури в 5 – 7 класах повинна знайти втілення в урочних і позаурочних формах. В основній школі спілкування школярів із художньою літературою не обмежується тільки уроками літератури. Тут доцільно використовувати й факультативи, літературні гуртки, літературні вечори, конкурси, екскурсії, зустрічі з митцями тощо. Усе це сприяє поглибленню літературних знань учнів і закріпленню інтересу до книги. В основній школі зростає необхідність підручників, хрестоматій та посібників, особливо зі світової літератури, в яких художні твори були б презентовані різними мовами (рідною мовою, мовою оригіналу, різними перекладами). Завдання вивчення літератури в 5 – 7 класах порівняно з початковою школою ускладнюються:сформувати в учнів стійкий інтерес до літератури, прилучити до читання; сприяти засобами літератури формуванню моральних якостей школярів, їх національній самоідентифікації, розумінню значення рідної мови та літератури для розвитку культури загалом;  дати уявлення про зміст і форму художнього твору;сформувати в учнів основні вміння інтерпретації художнього твору;сформувати вміння оцінювати літературних героїв, авторську позицію;розвивати навички зв’язного мовлення (як усного, так і писемного) у процесі підготовки різних видів робіт (висловлення власної думки щодо прочитаного, характеристика образу, складання плану твору, написання твору на літературну тему та ін.). 8 – 9 класи – системне читання (2-й етап). Вивчення літератури у 8 – 9 класах загальноосвітньої школи базується на поєднанні історико-літературного й жанрово-родового  принципів. Літературні явища презентуються школярам у перебігу літературного процесу, у розвитку національних літератур та їхніх взаємозв’язках, у широкому контексті культури. У 8 – 9 класах учні знайомляться зі специфічними особливостями різних родів і жанрів літератури в хронологічній послідовності, навчаються розрізняти різні жанри, інтерпретують художні твори не тільки в аспекті їх проблематики, а й художньої вартості.У 8 – 9 класах вияскравлюється індивідуальність учнів, відбувається активний процес формування їхнього світогляду, громадянської позиції, національної ідентичності, пошуку місця в сучасному світі. Тому дисципліни, що забезпечують літературну освіту в цей період, повинні сприяти становленню особистісних якостей юнацтва. Слід відзначити важливість урочних і позаурочних форм роботи з вивчення літератури рідного краю, яка допоможе учням осмислити своє духовне коріння, національні традиції.Завдання вивчення літератури у 8 – 9 класах:дати уявлення про основні літературні епохи, напрями, течії в контексті вітчизняної та світової культури; розкрити жанрово-родовий поділ літератури, навчити розрізняти твори різних родів і жанрів в їх специфіці; поглибити вміння інтерпретації творів літератури із застосуванням основних теоретичних понять; сформувати в учнів вміння виокремлювати компоненти змісту й форми, встановлювати зв’язки поміж ними;навчити школярів зіставляти різні літературні явища, визначати їх художню своєрідність;прищепити інтерес до вивчення літератури в оригіналах і перекладах, (у)вміння зіставляти оригінали й переклади;сприяти самоствердженню учнів, виробленню у них моральних принципів;розвивати вміння й навички зв’язного мовлення (із застосуванням аргументації, елементів дискусії, пошуку тези й антитези, оцінки щодо прочитаного та ін.);виховувати творами літератури естетичні почуття та емоції, формувати здібність отримувати естетичне задоволення від прочитаного.       10 – 11 класи – творчо-критичне читання (3-й етап). Оптимальним у викладанні літератури для цієї вікової категорії учнів буде комплексний принцип, згідно з яким до вивчення в школі старшокласникам будуть запропоновані вершинні твори морально-філософського, соціально-філософського, психологічного, історичного змісту від давнини до сучасності, до яких учні вже стали готові за рівнем свого психологічного й культурного розвитку. Осягнення цих творів має ґрунтуватися на попередніх знаннях (про літературні епохи, напрями, течії, про загальний розвиток культури й філософської думки), що збагачуються й розширюються в старшій школі. Утім, як доводить шкільна практика, суто історико-літературний підхід щодо викладання літератури в старших класах не є ефективним (адже тоді згідно з логікою літературного процесу усі предмети на завершальному етапі літературної освіти мають розглядати твори драми абсурду, постмодернізму та інші доволі неоднозначні сучасні явища, що важко сприймаються учнями). Не заперечуючи доцільність вивчення окремих високоякісних творів постмодернізму в старшій школі, слід підкреслити, що для цієї вікової категорії школярів перед виходом у широкий світ надзвичайно важливо отримати від художньої літератури передовсім міцну моральну і психологічну підтримку, культурно-ціннісні орієнтації, позитивні емоції, приклади для наслідування. Навчання в старшій школі є профільним, що визначає специфіку викладання літератури. У зв’язку з цим доречно виокремити два підходи (відповідно й два типи програм, підручників, посібників, хрестоматій): 1) для нефілологічних профілів (фізико-математичного, природничого, спортивного та інших профілів); 2) для філологічного профілю. Викладання літератури в класах нефілологічних профілів має забезпечити рівень стандарту, тобто базовий гуманітарний рівень, необхідний для кожної культурної людини. Завдання вивчення літератури в 10 – 11 класах нефілологічних профілів: розкрити основні тенденції та закономірності літературного процесу від давнини до сучасності;визначити місце літератури, української літератури, літератури та інших національних літератур у перебігу літературного процесу;дати уявлення про вершинні здобутки вітчизняного та зарубіжного письменства у широкому контексті світової культури;розвивати навички інтерпретації й аналізу художнього твору, зіставлення літературних явищ, оригіналів і перекладів;сформувати навички розлогого зв’язного мовлення (монологічне і діалогічне мовлення, участь у різних видах дискусій, обґрунтування думки, доказ судження тощо);навчити розрізняти художню вартість творів, твори класики й масової літератури;сприяти формуванню загальної культури й світогляду учнів.      Викладання літератури в класах філологічного профілю базується на стандарті, але значно поглиблює його як у змістовому плані, так і в методах, формах, прийомах навчання. При цьому зазначимо безперспективність спроб побудувати викладання літератури в старшій школі на університетських програмах і навіть перенести до середньої школи форми занять вищої школи (наприклад, практичне заняття, лабораторне заняття, семінарське заняття та ін.), а також деякі елементи Болонського процесу (наприклад, модульне навчання, система накопичувальних кредитів тощо). Профілізація середньої освіти не означає сліпого копіювання вищої освіти, адже це призведе до протилежного результату, зменшенню інтересу до предмета. Завдання, сформульовані вище, є актуальними й для профільного навчання літератури. Але специфічними завданнями у 10 – 11 класах філологічного профілю є такі: сформувати в учнів основи філологічного мислення;навчити школярів здійснювати різні види інтерпретації та філологічного аналізу тексту;розкрити багатозначність літературознавчих понять, значно розширити їх коло й показати змінність у літературному процесі, своєрідність виявлення у творах різних епох, напрямів, течій;навчити школярів виявляти жанрові та стильові особливості творів; дати основні знання з теорії й практики художнього перекладу, навчити застосовувати набуті знання в процесі аналізу оригіналів та перекладів;розвивати творчі (власне філологічні) здібності учнів, необхідні для здобуття майбутньої професії (наприклад, опанування різними віршованими розмірами, написання критичної рецензії, відгуку на книгу, літературного огляду творів певного періоду тощо);навчити учнів користуватися словниково-довідковою та спеціальною літературою з філологічного профілю;навчити учнів самостійно відшукувати матеріал з філологічної проблеми, готувати доповідь на філологічну тему;навчити учнів висловлювати свої думки розлого, з науковою аргументацією й літературознавчо грамотно;сформувати вміння вести діалог, дискусію з проблем літератури. У класах філологічного профілю порівняно з нефілологічними профілями значно зростає роль позаурочних форм вивчення літератури, які в поєднанні з урочними можуть дати прекрасні результати. Типологія уроків у класах філологічного профілю має свою специфіку і є складнішою  у зіставленні з уроками для нефілологічних профілів. Учитель й учень у процесі профільного навчання літератури в класах філологічного профілю стають не тільки рівноправними партнерами, але й колегами по професії. Обсяг і кількість творів, методи й методики їх аналізу будуть різними для класів нефілологічних профілів і філологічного профілю. Утім, головні  завдання предметів, що забезпечують літературну освіту в 10 – 11 класах, будуть спільними для всіх профілів (з різною мірою поглиблення):сприяти свідомому вибору життєвого шляху учнів, їхніх моральних пріоритетів, світоглядних орієнтирів;формувати загальну культуру й громадянську позицію школярів, виховувати любов до своїх національних традицій та стійкий інтерес до духовних здобутків людства;сформувати в учнів почуття прекрасного, позитивні ідеали; узагальнити знання з історії літератури про перебіг літературного процесу, літературні епохи, напрями, течії;розкрити гуманістичну цінність та художню вартість вершинних творів рідного й світового письменства, їх вплив на духовну культуру людства;висвітлити значення вічних образів та особливості їх втілення в різних національних літературах;розвивати у школярів естетичний смак і вміння цінувати мистецтво слова. Змістове наповнення навчальних дисциплін, що забезпечують літературну освіту Концепція літературної освіти в 11-річній загальноосвітній школі повинна знайти втілення в нових стандартах, програмах, підручниках, посібниках, хрестоматіях. Для наповнення літературних курсів змістом слід визначити країни, знакові літературні постаті та їх твори. Для кожного класу визначається літературний канон: 80 % творів для обов’язкового вивчення в школах усіх типів і 20 % творів таких, з яких учитель має змогу самостійно  обирати художні твори для вивчення з урахуванням типу школи, індивідуальних особливостей учнів та регіонів, де вони мешкають. Навчальні програми для дисциплін, що забезпечують літературну освіту, мають бути зорієнтовані на результат навчальної діяльності учнів. У пояснювальній записці відображаються актуальність і мета навчального предмета, характеристика структури програми, особливості організації навчально-виховного процесу, критерії оцінювання навчальних досягнень, рекомендації щодо роботи з програмою. Структура навчальної програми має такі складові: клас (загальна кількість годин, кількість годин на тиждень, резервний час); виучувана тема та анотація до неї, кількість годин для вивчення; програма кожного класу побудована за тематичними блоками з відповідними рубриками (теорія літератури; міжлітературні зв’язки; міжпредметні зв’язки; наочність та ІКТ; для вивчення напам’ять); перелік художніх творів з якого вчитель самостійно обирає для вивчення у класі, а також рекомендує до самостійного читання. У додатках до програми містяться: перелік навчальної та навчально-методичної літератури; критерії оцінювання навчальних досягнень учнів для кожного класу.Підручники створюються відповідно до вимог програми. Для 5 – 7 класів – це підручник-хрестоматія, для 8 – 11 класів – підручники, до яких створюються окремі хрестоматії. У підручнику-хрестоматії та підручниках розглядаються твори, які визначені в літературному каноні для обов’язкового вивчення в загальноосвітніх закладах усіх типів.У структурі підручника мають бути такі складові: вступ; повторення вивченого у попередньому класі; статті про письменників (вони повинні бути невеликого обсягу і сприяти зацікавленню учнів особистістю й творчістю автора, підготувати їх до сприйняття запропонованого твору); теоретичні поняття (відомості з теорії літератури подаються двічі: окремою рубрикою і в Словничку літературознавчих термінів). Методичний матеріал підручника повинен бути структурований різноманітними рубриками, наприклад: «Прагнемо бути творчими читачами», «Підсумовуємо вивчене», «Цікаво знати», «Літературні куточки світу» тощо (назви рубрик та їх кількість запропоновані умовно і можуть змінюватися). Завершують підручник такі рубрики, як: «Корисні поради творчому читачеві», «Словничок літературознавчих термінів», «Література для читання влітку», «Зміст» та ін.У навчальних посібниках подається додаткова інформація про письменників, жанри й роди літератури, розвиток літературного процесу в цілому. Утім, у посібниках, як і в підручниках, цілком необхідним є методичний апарат, який дозволить учням самостійно опрацювати теми, здобути певні вміння й навички, розширити кругогляд. Хрестоматії мають містити цілісні літературні твори, а також систему запитань і завдань до художніх текстів (або фрагментів). Для 8 – 11 класів можна створити окремі хрестоматії (по жанрово-родовому принципу, хронологічному принципу тощо: наприклад, хрестоматії поетичних творів, драматичних творів, хрестоматії творів романтизму, реалізму, модернізму, постмодернізму тощо). Великі прозові твори, які не вміщуються в межі хрестоматії, можна видавати окремою серією «Шкільна бібліотека».   Змістове наповнення літературних дисциплін реалізується в подальшій розробці типів уроків, сучасних методів і методик навчання, розвитку технології оцінювання знань.  Нова Концепція літературної освіти в 11-річній школі покликана забезпечити піднесення впливу літератури в процесі становлення особистості школярів, формування їх загальної культури, національної свідомості й громадянської позиції.  