# data[].attributes.body
Og træet så på al den blomsterpragt og friskhed i have det så på sig selv og det onskede at det var blevet i sin mærke krog på loftet det tænkte på sin friske ungdoms   Skoven på den lystige juleaften og på de små mus der så glade havde hert på historien om kulmpe Dumåe

# data[].attributes.body
Det er godt at han bliver til et juletræ og er stor
Men det er ikke så godt at han bliver drillet da han var lille og det er ikke godt at den lille dreng rammer træet så han taber en græn PS jeg tror jeg har gjordt det forkert

# data[].attributes.body
Se hvad der sidder endnu på det ækle gamle juletræ, sage han og trampede på grenene så de knagede under hans støvler.

# data[].attributes.body
“Glæd dig ved din ungdom!” Sagde solstrålerne; glæd dig ved din friske vækst, ved det unge liv, som er i dig.

# data[].attributes.body
"Oh!" tænkte træet, "var det dog aften! Var bare lysene snart tændt! Og hvad mon da sker? Mon der kommer træer fra skoven og ser på mig? Mon gråspurvene flyver ved ruden? Mon jeg her vokser fast og skal stå pyntet vinter og sommer?"

# data[].attributes.body
"I morgen vil jeg ikke ryste!" tænkte det. "Jeg vil ret fornøje mig i al min herlighed. I morgen skal jeg igen høre historien om "Klumpe-Dumpe" og måske den med om "Ivede-Avede."" Og træet stod stille og tankefuld den hele nat.

# data[].attributes.body
Og tjenestekarlen kom og huggede træet i små stykker, et helt bundt lå der; dejligt blussede det op under den store bryggerkedel; og det sukkede så dybt, hvert suk var som et lille skud; derfor løb børnene, som legede, ind og satte sig foran ilden, så ind i den og råbte: "Pif! Paf!" Men ved hvert knald, der var et dybt suk, tænkte træet på en sommerdag i skoven, en vinternat derude, når stjernerne skinnede; det tænkte på juleaften og Klumpe-Dumpe, det eneste eventyr, det havde hørt og vidste at fortælle, og så var træet brændt ud.

# data[].attributes.body
“Mon jeg er blevet til for at gå denne strålende vej?” jublede træet. “Det er endnu bedre, end at gå over havet! Hvor jeg lider af længsel! Var det dog jul! Nu er jeg høj og udstrakt, som de andre, der førtes af sted sidste år! – Oh, var jeg alt på vognen! Var jeg dog i den varme stue med al den pragt og herlighed! Og da -? Ja, da kommer noget endnu bedre, endnu skønnere, hvorfor skulle de ellers således pynte mig! Der må komme noget endnu større, endnu herligere –! Men hvad? Oh, jeg lider! Jeg længes! Jeg ved ikke selv, hvorledes det er med mig!”

# data[].attributes.body
"Nu skal jeg leve!" jublede det og bredte sine grene vidt ud; ak, de var alle visne og gule; det var i krogen mellem ukrudt og nælder, at det lå. Guldpapirsstjernen sad endnu oppe i toppen og glimrede i det klare solskin.

# data[].attributes.body
Træt hørte om klumpe/dumpe der faldt ned af trappen og ente med at få sin prinsesse og han ønsket også få sin prinsesse birketræet i skoven. Men det kunne han ikke fordi han var blevet fældet. Og det var trist fra grantræet.

# data[].attributes.headline
Nu blev lysene tændt hvilken glans hvilken pragt træet bevægede i alle grene derved

# data[].attributes.subject
Nu blev lysene tændt hvilken glans hvilken pragt træet bevægede i alle grene derved

# data[].attributes.body
Se hvad der sidder endnu på det ækle gamle juletræ! Sagde han og trampede på grenene så de knagede under hans støvler.

# data[].attributes.body
"Hvad er det, de gør?" tænkte træet. "Hvad skal der ske?" Og lysene brændte lige ned til grenene, og eftersom de brændte ned, slukkede man dem, og så fik børnene lov til at plyndre træet. Oh, de styrtede ind på det, så at det knagede i alle grene.

# data[].attributes.body
LAURA 🤗“ de slæbte det ud af stuen op ad trappen ind på loftet og her i en mørk krog”.      “Nu blev lysene tænd hvilken glans hvilken pragt træet begvægede i alle grene derved”

# data[].attributes.body
Ea

# data[].attributes.body
Gode ting =80-110

Dårlige ting =250-273

# data[].attributes.body
"Hvor du fortæller dejligt!" sagde de små mus, og næste nat kom de med fire andre småmus, der skulle høre træet fortælle, og jo mere det fortalte, desto tydeligere huskede det selv alt og syntes: Det var dog ganske morsomme tider! Men de kan komme, de kan komme!

# data[].attributes.body
"Nu begynder livet igen!" tænkte træet; det følte den friske luft, den første solstråle, - og nu var det ude i gården. Alt gik så gesvindt, træet glemte rent at se på sig selv, der var så meget at se rundt om.