# data[].attributes.headline
ЗАГАДКА АБЕТКИ КИРИЛА ТА МЕФОДІЯ

# data[].attributes.subject
ЗАГАДКА АБЕТКИ КИРИЛА ТА МЕФОДІЯ

# data[].attributes.body
Як часто буває з історичними подіями і діяннями великих людей, в життєписах самих просвітителів не обійшлося без міфології. Всупереч думці, що склалася, про те, що ми користуємося їхнім головним винаходом — слов’янською абеткою під назвою «кирилиця», історики й філологи досі не можуть дати однозначну відповідь на питання про те, хто є її справжнім творцем. Більшість науковців схиляються до того, що Кирило і Мефодій розробили зовсім інший алфавіт — так звану «глаголицю», написання букв в якій принципово відрізняється від кирилиці. Причому настільки, що ніхто із сучасних слов’ян, окрім вузькопрофільних фахівців, не зможе прочитати нею практично жодного слова. Втім, і сама діяльність Кирила і Мефодія, а також історія появи слов’янського алфавіту приховує в собі чимало загадок, ключ до яких не знайдено й досі. Читаймо далі:

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Походження і життєвий шлях братів-просвітителів пояснюють багато що, але далеко не все. З життєписів святих нам відомо, що майбутні творці слов'янської писемності народилися в македонському місті Фессалоніки на березі Егейського моря. Їхній батько - візантійський грек, обіймав посаду помічника при місцевому стратигові. Існує думка, що мати Кирила і Мефодія була слов'янкою, і вони з дитинства знали місцевий слов'янський діалект так само добре, як і грецьку мову. Крім того, майбутні просвітителі зі шляхетної родини змогли отримати чудове виховання й освіту. Старший з семи братів - Михайло, в чернецтві Мефодій (815-885), починав свою кар'єру військовим. Наймолодшим в родині був Костянтин (827-869), який з ранніх років виявив неабиякі здібності та схильність до наук. Ім'я Кирило він отримав під час постриження в чернецтво вже перед самою смертю. Навчаючись у школі, Костянтин читав праці одного з найбільш глибокодумних отців церкви - Григорія Богослова. Незвичайні здібності хлопчика справили сильне враження на великого логофета - начальника канцелярії і скарбника візантійського патріарха, євнуха Феоктиста. Завдяки його заступництву Костянтин був узятий до двору, де вчився разом із сином імператора Михайла. У відомого вченого Фотія - майбутнього патріарха, Костянтин вивчав античну літературу, філософію, риторику, математику, астрономію й музику. Він з успіхом брав участь в богословських диспутах, а пізніше виконував дипломатичні доручення в Сирії і Хазарії, де досить швидко опановував місцеві мови й письмо. На молодого чоловіка чекала блискуча кар'єра при імператорському дворі, багатство і одруження. Проте після вбивства заступника Костянтин вважав за краще оселитися в монастирі як послушник. Пізніше чернече постриження прийняв його старший брат - військовий у відставці. Як чудовому проповідникові і захисникові православ'я, Костянтину незрідка доручали місіонерську роботу. Вважається, що він брав участь у хрещенні Болгарії і вже тоді замислювався над створенням слов'янської абетки. В усякому разі, 862 року Костянтин разом із братом вирушили до Моравії, що стала "яблуком розбрату" не лише між слов'янськими і німецькими феодалами, але й Папою Римським та Патріархом Константинопольським.

Безпосереднім приводом було звернення моравського князя Ростислава до візантійського імператора: "Земля наша хрещена, але немає у нас вчителів, які могли б пояснити нам віру нашою рідною мовою". Імператор Михайло відрядив двох братів-ченців, які не обмежилися усною проповіддю, а почали впроваджувати слов'янську писемність і перекладати церковні книги. Православні джерела датують цю подію 863 роком за александрійським літочисленням. Активна просвітницька діяльність на землях західних слов'ян - в Моравії і Паннонії, викликала гнів німецьких феодалів і церковників. В ті часи вважалося, що хвала Богові може підноситися тільки трьома мовами, якими було зроблено напис на Хресті Господньому: єврейською, грецькою і латиною. Брати неодноразово їздили до Риму, щоб заручитися підтримкою Папи, причому, небезуспішно. Під час однієї з таких поїздок, 869 року, Костянтин важко захворів і невдовзі помер. Перед смертю він заповідав Мефодію: "Ми з тобою як два воли: від важкої ноші один впав, інший повинен продовжувати свій шлях". Старший брат пережив молодшого майже на півтора десятиліття. Він наполегливо займався місіонерством і поширенням слов'янської писемності аж до своєї кончини, незважаючи на переслідування. Відомо, що Мефодія було ув'язнено в одному з швабських монастирів. Було необхідне втручання Папи, щоб його звільнили і відновили в правах архієпископа, хоча навіть у Ватикані вважали, що слов'янською мовою краще вести лише проповідь. Вже після смерті Мефодія його супротивникам вдалося остаточно домогтися заборони слов'янської писемності в Моравії. Багато послідовників братів-просвітителів було страчено, опинилися у в'язниці або втікли до Болгарії та Хорватії, де продовжили подвижницьку діяльність.

Ці події надалі породили питання про те, який же алфавіт створили Кирило і Мефодій. Адже на західних слов'янських землях, де вони займалися просвітництвом, пізніше разом з католицтвом укорінювався латинський алфавіт. Проте досить довго зберігалося письмо, яке отримало назву "глаголиця". У тутешніх монастирях ним зрідка користувалися до пізнього середньовіччя. Тому більшість дослідників вважають, що саме цей алфавіт і було створено братами-ченцями. Найбільшою головоломкою для лінгвістів залишається зображення букв у "глаголиці". Річ у тому, що древні алфавіти, зокрема і найбільш поширені - грецький і латинський, як правило, створювалися за образом і подобою алфавітів, які існували раніше Нові абетки просто пристосовували до фонетичної системи мови, яка приймає чуже письмо: деякі літери видозмінювалися і додавалися, але незмінним залишався основний "фонд". Наприклад, абсолютно очевидно, що латиниця з'явилася з грецького алфавіту, а той, у свою чергу, з письма Фінікії - першого звукового письма у світі. Подібний "родовід" науковці намагалися вивести і для "глаголиці", проте, марно. Її витоки шукали в коптському, готському, вірменському, грузинському і староєврейському письмі, звідки, найвірогідніше, було запозичено літеру Ш, що перекочувала потім і в "кирилицю". Контури деяких літер дійсно збігалися з написанням в цих алфавітах, але однозначно довести походження "глаголиці" з іншого алфавіта так і не вдалося. Існує більше 30 версій щодо походження цієї загадкової писемності. Можливо, щонайближче до розв'язання проблеми підійшли науковці, які знаходили схожість "глаголиці" з грецьким скорописом, що існував за часів Кирила і Мефодія. Проте і тут немає вичерпної відповіді. Були навіть спроби вивести "глаголицю" з рунічних знаків, якими нібито користувалися прадавні слов'яни. Пізніше дослідники переконливо довели, що це не слов'янські "ієрогліфи", а звичайні клейма, якими мітили ремісничі вироби, і до того ж зовсім не слов'янського походження. Зрозуміло, не можна виключати того, що слов'яни, зокрема й на Русі, дійсно використовували для запису інформації деякі "черты и резы", проте переконливих прикладів цьому наразі не виявлено, якщо не враховувати недостовірних і парадоксальних відомостей.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
слов&rsquoянської

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
братівпросвітителів

# data[].attributes.attachment_link.title
Загадка абетки Кирила і Мефодія: кирилиця або глаголиця?

# data[].attributes.attachment_link.description
Походження і життєвий шлях братів-просвітителів пояснюють багато що, але далеко не все. З життєписів святих нам відомо, що майбутні творці слов'янської писемності народилися в македонському місті Фессалоніки на березі Егейського моря. Їхній батько - візантійський грек, обіймав посаду помічника при місцевому стратигові.

# data[].attributes.headline
З ДНЕМ СЛОВ’ЯНСЬКОЇ ПИСЕМНОСТІ Й КУЛЬТУРИ, ДОРОГІ ДРУЗІ!

# data[].attributes.subject
З ДНЕМ СЛОВ’ЯНСЬКОЇ ПИСЕМНОСТІ Й КУЛЬТУРИ, ДОРОГІ ДРУЗІ!

# data[].attributes.body
А ви знаєте, чому алфавіт називається алфавітом? Цікава історія слова Алфавіт. Воно народилося в стародавньої Греції і складається з назв двох перших букв грецького алфавіту: «альфа» і «бета». Носії західних мов так і називають: «альфабете». А ми вимовляємо як «алфавіт».
Тож, вшановуючи пам’ять братів-просвітителів рівноапостольних Кирила й Мефодія, згадаймо й алфавіт, й наше духовне коріння, наповняймося особливими почуттями до рідної мови і, головне, шукаймо опору у слові - читаймо КНИЖКИ!
Кирилиця Х століття:

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Цікава історія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Творці слов'янської абетки Кирило і Мефодій народилися в IX столітті на території сучасної Греції в місті, який зараз називається Салоніки. При народженні вони отримали імена Михайло і Костянтин. Батько братів був військовим, займав високий пост. Про матір відомо тільки те, що її звали Марією. У сім'ї було семеро дітей, причому Михайло був старшим сином, а Костянтин - наймолодшим, він був на 12 років молодший за свого брата. Представляємо цікаві факти про Кирила і Мефодія.

У Салоніках жили люди різних національностей, і досі ведуться суперечки, до якої з них належали брати. Їх болгарами, греками, македонцями. Лінгвістичний аналіз їхніх текстів показують, що слов'янська мова була для братів рідною.

Михайло, отримавши гарну освіту, пішов по стопах свого батька і став військовим. Він дослужився до високого чину стратега. У давньогрецьких містах стратег не тільки командував військом, а й розпоряджався фінансами, вершив суд над своїми підданими. До тридцяти років Михайло залишив військову службу і постригся в ченці, прийнявши нове ім'я - Мефодій. Незабаром він завоював авторитет і на церковній службі. Мефодій став настоятелем монастиря.

Костянтин мав хорошу пам'ять і добре вчився. Він рано навчився читати, досконало оволодів кількома мовами, в тому числі грецькою та арабською. До віри він звернувся завдяки нагоди. Якось на полюванні Костянтин втратив свого сокола. Втрата так потрясла юнака, що він намалював хрест на стіні своєї кімнати і почав вивчати богословські праці.

За свої видатні здібності Костянтин був запрошений до двору візантійського правителя. Там він продовжив свою освіту разом з сином імператора. Викладачами хлопчиків були кращі вчені того часу. Їм викладали філософію, риторику, музику, математику, астрономію та інші науки. При дворі імператора Михайло опанував ще кількома мовами. Хлопчику було 15 років, коли він закінчив навчання. Йому пропонували вигідний шлюб і успішну державну кар'єру, але він відмовився. Михайло вирішив стати священиком. Для початку він пішов служити в бібліотеку Патріарха при храмі святої Софії. Через якийсь час він з невідомої причини залишив свою роботу і поїхав в монастир. Патріарх відшукав юнака і умовив повернутися, запропонувавши місце викладача філософії у вищій візантійській школі. Саме тоді до імені Михайла додалося прізвисько "філософ".

Існує легенда, що на одному з диспутів він здобув перемогу над колишнім патріархом Анінієм, який очолював релігійну течію іконоборців. Але достовірних підтверджень цьому не існує.

Після загибелі свого покровителя Фіактіста Михайло залишає двір і відправляється в монастир, настоятелем якого був його брат Мефодій.

У 860 році брати відправляються в Хазанський каганат з християнською проповіддю. По дорозі вони зробили зупинку в Корсуні, де допомогли місцевим жителям розшукати мощі святого Климента.

Правитель Моравії просить візантійського імператора надіслати в цю країну проповідників християнського вчення, які могли б вести служби слов'янською мовою. Жителі Моравії не знали офіційної мови церкви-латині. Це ускладнювало прийняття ними християнства. В Моравію відправляється Кирило. Він розуміє, що для поширення християнства серед слов'янського населення необхідно перевести церковну літературу на слов'янську мову, а для цього необхідна нова слов'янська Абетка. Створення абетки-складне завдання. Костянтин звертається за допомогою до брата Мефодія.

Проти перекладу релігійних праць на слов'янську мову заперечує Римська католицька церква. У той час офіційними мовами для проповідей вважалися латинська, грецька та єврейська. Братам вдалося домогтися того, що Папа Римський, оцінивши заслуги братів у здобутті мощей святого Климента, схвалив переклад релігійних книг на слов'янську мову.

У братів не було мети створювати слов'янську абетку. Вони хотіли лише перекласти Біблію на мову, зрозумілу слов'янам. Створення абетки було лише засобом для цього. Кирило і Мефодій взяли за основу Грецький алфавіт і адаптували його, враховуючи фонетичний лад слов'янської мови. Брати створили дві абетки-глаголицю і кирилицю. Першою була глаголиця, а на її основі з'явилася Кирилиця, названа на честь одного з братів. Свій переклад Біблії вони представили в Моравії. Жителі Моравії високо оцінили працю Кирила і Мефодія, у яких відразу з'явилося безліч учнів і однодумців. З їх допомогою на слов'янську мову незабаром були переведені багато релігійні книги, молитви і церковні обряди.

Створення абетки дало потужний поштовх для розвитку слов'янської культури і поширення християнства.

У 869 році Кирило помер. Його справу продовжив брат Мефодій і його учні.

Після поразки Моравії від німецького князівства декілька років Мефодій був ув'язненим.

Гоніння підірвали здоров'я Мефодія. У 885 році він помер. Після його смерті багатьом його учням довелося покинути Моравію. Вони влаштувалися в сусідніх слов'янських країнах-Болгарії, Сербії, Росії. Завдяки цьому нова слов'янська Абетка набула ще більшого поширення.

Кирило і Мефодій - святі Православної та Католицької Церкви.

24 травня у багатьох країнах світу святкують День слов'янської писемності та культури. У Болгарії цей день вважається національним святом.

У 1992 році в центрі Москви відкрито пам'ятник Кирилу і Мефодію. Це робота скульптора В'ячеслава Кликова. В руках у братів-просвітителів-хрест і Біблія. Біля пам'ятника щорічно влаштовуються святкування на честь творців слов'янської писемності.

# data[].attributes.attachment_link.title
Цікаві факти про Кирила і Мефодія

# data[].attributes.attachment_link.description
Творці слов'янської абетки Кирило і Мефодій народилися в IX столітті на території сучасної Греції в місті, який зараз називається Салоніки. При народженні вони отримали імена Михайло і Костянтин. Батько братів був військовим, займав високий пост. Про матір відомо тільки те, що її звали Марією.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Кирило і Мефодій - слов'янські просвітителі та проповідники християнства, творці слов'янської азбуки, перші перекладачі богослужбових книг на слов'янську мову, брати.

Життя і діяльність

Кирило (мирське ім'я - Костянтин; близько 827 р. - 14 лютого 869 р.) і йо го старший брат Мефодій (мирське ім'я - Михайло; близько 815 р. - помер між 6 і 19 квітня 885 р.) народились у місті Солунь (нині Салоніки, Греція) в сім'ї друнгарія (командира військового підрозділу у візантійській армії). Батька Кирила і Мефодія звали Лев, за походженням він був греком; матір - Марія, походження її не визначене - за одними відомостями вона була слов'янкою, за іншими - з аристократичного грецького роду. У сім'ї, вірогідно, було семеро дітей (що не доведено), з яких Мефодій - найстарший, а Кирило - найменший. За походженням - болгари (за менш популярною версією - слов'яномовні греки). Зважаючи на те, що у IX ст. Перше Болгарське царство було багатонаціональною державою, визначити достеменно, були вони слов'янами чи протоболгарами, або навіть мали інше коріння, неможливо.
Місто Салоніки, де народилися брати, у той час входило до складу слов'янської (болгарської) території і було культурним центром Македонії. Стародавній Солунь був двомовним містом, у якому, окрім грецької мови, звучав слов'янський говір. До постриження в ченці Михайло, користуючись підтримкою друга і заступника сім'ї, великого логофета євнуха Феоктиста, зробив непогану військово-адміністративну кар'єру, що увінчалася постом стратига Славінії, провінції, розташованої на території Македонії.
Костянтин був дуже освіченою для свого часу людиною. Ще до поїздки до Моравії він склав слов'янську азбуку і почав перекладати Євангеліє слов'янською мовою.
З 843 р. Кирило навчався у Константинополі при дворі візантійського імператора Михайла III філософії, діалектиці, геометрії, арифметиці, риториці, астрономії, а також різним мовам. Одним із його вчителів був патріарх Фотій. Саме під керівництвом Фотія відбувалося становлення Кирила як найвидатнішого вченого-філолога та теолога свого часу. Він добре знав слов'янську, грецьку, латинську, єврейську та арабську мови. Після закінчення навчання, відмовившись укласти вельми вигідний шлюб із хрещеницею логофета Феоктиста - начальника імператорської канцелярії, фактичного правителя Візантії, Кирило прийняв сан ієрея і поступив на службу хартофілаксом - патріаршим бібліотекарем (що тоді дорівнювало сучасному званню академіка) при соборі Святої Софії у Константинополі. Але, знехтувавши перевагами свого стану, віддалився в один з монастирів на чорноморському узбережжі. Деякий час жив самотньо. Потім майже насильно був повернений до Константинополя і призначений викладати філософію, а згодом отримав посаду завідуючого кафедрою філософії у тому ж Магнаврському університеті, де нещодавно навчався сам (з тих пір за ним і закріпилося прізвисько Костянтин Філософ). На одному з богословських диспутів Кирило отримав блискучу перемогу над великодосвідченим вождем іконоборців, колишнім патріархом Аннієм, що принесло йому широку популярність у столиці. В 40-60-х рр. 9 ст. він брав участь у диспутах з іконоборцями і мусульманами в Сирії. Приблизно у 850 р. імператор Михайло III і патріарх Фотій направляють Кирила до Болгарії, де на річці Брегальніце він обертає в християнство багато болгар. Наступного року Кирило разом з Георгієм, митрополитом Никомідійським, вирушає до двору еміра мілітенського, щоб ознайомити його з основами християнства. У 856 р. логофет Феоктист, що був заступником Костянтина, був убитий. Костянтин разом зі своїми учнями Климентом, Наумом і Ангеларієм прийшов до монастиря, настоятелем якого був його брат Мефодій. У цьому монастирі довкола Кирила і Мефодія склалася група однодумців і зародилася думка про створення слов'янської азбуки.
Мефодій рано вступив на військову службу. Протягом 10 років керував заселеною слов'янами областю Македонії. Постригшись у ченці, став ігуменом монастиря Поліхрон на березі Мармурового моря.
У 860 р. на Кирила була покладена місія показати переваги християнства над іудаїзмом та мусульманством в Хазарії. Сучасні дослідники піддають сумнівам мету подорожі Кирила і Мефодія до Хазарії. Дехто вважає, що Візантія шукала політичної підтримки з Хазарією перед слов'янськими племенами. Місія скінчилась восени 861 року. Мефодій по поверненню отримав чин настоятеля монастиря Поліхрон на Олімпі. Кирило жив ченцем при церкві Дванадцяти Апостолів. Вірогідно, саме у цей період він почав складати слов'янську абетку. Відомо, що у 863 р., згідно з Олександрійським літочисленням, за допомогою брата Мефодія і учнів Кирило склав старослов'янську азбуку (у науці немає єдиної думки про те, яку ж азбуку створив Кирило - кирилицю чи глаголицю) і переклав на болгарську мову з грецької основні богослужебні книги - вибрані місця з Євангелія, Псалтиря, Апостольські послання. Про час винаходу слов'янської азбуки свідчить оповідь "Про письмена" болгарського ченця-чорноризця Хоробра, сучасника царя Сімеона. Перед Костянтином Філософом і Мефодієм стояли важкі завдання. Треба було не лише вигадати нові букви, в тому числі й для специфічних слов'янських звуків, необхідно було продумати будову писемної мови, оскільки вона не могла не відрізнятися від розмовної слов'янської мови, а також від будови грецької й латинської книжкової мови. У слов'ян не було достатньої кількості слів і понять, необхідних для правильної передачі Священного Писання. Вони мали бути спеціально створені. До того ж, треба було в короткий термін перекласти значний обсяг тексту мовою, у якої ніколи не було писемної літературної традиції.
Костянтином була створена азбука, яку згодом назвали "глаголицею". Вона враховувала всі особливості звуків слов'янської мови. Творцями нової писемної мови були знайдені можливості для передачі властивої грецьким текстам складної структури речень засобами живої слов'янської мови. У основу перекладу був покладений той слов'янський діалект, який був відомий Костянтину і Мефодію, - діалект слов'ян, що жили у великому грецькому місті Фессалоніки. Частина термінів була запозичена з грецької мови, а частина - була створена спеціально для слов'янських перекладів. До від'їзду до Моравії були зроблені переклади короткого Евангелія-апракоса, яке вживалося у богослужінні.
Влітку 863 р. Кирило і Мефодій на запрошення князя Ростислава переселилися до Моравії, щоб проповідувати християнство.
У Моравії Кирило і Мефодій продовжували перекладати церковні книги з грецької на слов'янську мову, навчали слов'ян читанню, письму і веденню богослужіння на слов'янській мові. Брати пробули в Моравії більше трьох років, а потім відправилися з учнями до Риму, до папи римського. Серед частини богословів Західної Церкви склалася думка, що хвала Богові може виголошуватися лише на трьох мовах, на яких був зроблений напис на Хресті Господньому: єврейській, грецькій і латинській. Тому Кирило і Мефодій, що проповідували християнство в Моравії, були сприйняті як єретики і викликані до Риму. Там вони сподівалися знайти підтримку в боротьбі проти німецького духівництва, що не бажало здавати свої позиції в Моравії і перешкоджало поширенню слов'янської писемності. По дорозі до Риму вони відвідали ще одну слов'янську країну - Паннонію, де знаходилося Блатенське князівство. Тут, в Блатнограді, за дорученням князя Коцела брати навчали слов'ян книжковій справі та богослужінню на слов'янській мові. Після того, як Кирило передав папі Римському Адріану II знайдені їм у своїй херсонеській подорожі мощі святого Климента, той затвердив богослужіння на слов'янській мові, і переведені книги наказав покласти в римських церквах та дозволив розповсюджувати. Мефодій був рукопокладений в єпископський сан.
Після приїзду до Риму Костянтин (Кирило) тяжко захворів. На початку лютого 869 року остаточно зліг, прийняв схиму та нове чернече ім'я Кирило, та через 50 днів (14 лютого) помер. Похований у Базиліці Святого Климента у Римі. Перед смертю Кирило сказав Мефодію: "Ми з тобою, як два воли; від важкої ноші один впав, другий повинен продовжувати дорогу". Мефодій був висвячений на архієпископа Моравії і Панонії, і в 870 р. повернувся до Панонії.
До цього часу внутрішній стан в Моравії різко змінився. Після того, як Ростислав потерпів поразку від Людовика Німецького і в 870 р. помер в баварській в'язниці, моравським князем став його племінник Святополк, який підкорявся німецькому політичному впливу. Діяльність Мефодія і його учнів тривала в дуже складних умовах. Латинсько-німецьке духівництво всіляко заважало поширенню слов'янської мови як мови церкви. Їм навіть вдалося на три роки ув'язнити Мефодія в один з швабських монастирів - Райхенау. Дізнавшись про це, папа Іоанн VIII заборонив німецьким єпископам здійснювати літургію, поки Мефодій не буде звільнений. Правда, він же заборонив богослужіння на слов'янській мові, дозволивши лише проповіді. Відновившись у 874 р. в правах архієпископа, Мефодій, незважаючи на заборону, продовжував богослужіння на слов'янській мові, хрестив чеського князя Борівоя і його дружину Людмилу. У 879 р. німецькі єпископи організували новий процес проти Мефодія. Проте Мефодій у Римі блискуче виправдався і навіть отримав папську буллу, що дозволяла богослужіння на слов'янській мові. У 881 р. Мефодій на запрошення імператора Василя I Македонянина приїхав до Константинополя. Там він провів три роки, після чого разом з учнями повернувся до Моравії. В останні роки свого життя святитель Мефодій за допомогою двох учнів-священиків переклав слов'янською мовою весь Старий Завіт, окрім Макавейських книг, а також Номоканон (Правила святих отців) і святоотецькі книги (Патерик). У 885 р. Мефодій тяжко захворів. Перед смертю своїм наступником призначив учня Горазда. 19 квітня, у Вербне воскресіння, він попросив віднести його в храм, де прочитав проповідь. Того ж дня він і помер. Відспівування Мефодія відбувалося на трьох мовах - слов'янській, грецькій та латинській.
Після смерті Мефодія його противникам удалося добитися заборони слов'янської писемності в Моравії. Багато учнів було страчено, деякі перебралися до Болгарії і Хорватії. У 885 р., в рік смерті Мефодія, Папа римський заборонив слов'янське богослужіння. У Болгарії і згодом в Хорватії, Сербії і Київській Русі слов'янська азбука, створена братами, набула поширення. У деяких регіонах Хорватії до середини XX ст. літургія латинського обряду правилася слов'янською мовою. Оскільки богослужебні книги писалися глаголицею, цей обряд отримав назву глаголічного. Папа Адріан II писав до Праги князеві Ростиславу, що якщо будь-хто стане зневажливо ставитися до книг, писаних по-слов'янськи, то хай він буде відлучений і відданий під суд Церкви, бо такі люди "вовки". А папа Іоанн VIII в 880 р. пише князеві Святополку, наказуючи, щоб проповіді виголошувалися по-слов'янськи.
Таким чином, Кирило і Мефодій заклали основи слов'янської писемності і літератури. Оригіна¬ли творів Кирила і Мефодія не збереглися. Творами Кири¬ла вчені вважають "Азбучну молитву", "Пролог до Євангелія" та ін. Мефодія називають автором гімну на честь Дмитра Солунського.

Учні Кирила і Мефодія

Костянтин Преславський - єпископ, болгарський книжник IX - X ст., представник Преславської книжкової школи, головний твір - збірка проповідей "Учительське євангеліє (893 - 894 рр.), яке супроводжується поетичним вступом "Абеткова молитва".
Горазд Охридський - учень Мефодія, перший архієпископ слов'янин-слoвак Великої Моравії.
Климент Охридський (близько 840 - 17 липня 916 р.) - болгарський та всеслов'янський просвітник, святий, жив у місті Охрид; учасник Моравської місії Кирила і Мефодія; засновник Охридської книжкової школи, яка стала одним із найдавніших культурних центрів Болгарії. На даний момент в науці переважає теорія про те, що Кирило і Мефодій створили глаголицю, а кирилиця була створена пізніше, можливо, їх учнями; існує точка зору, що кирилицю створив саме Климент Охридський, до числа прибічників цієї теорії входять І. В. Ягич, В. Н. Щепкін, А. М. Селіщев та ін.

Вшанування пам'яті Кирила і Мефодія

Болгарська церква встановила день пам'яті Кирила і Мефодія, який згодом став святом національної освіти й культури. В Болгарії запроваджено орден "Кирило і Мефодій" та Міжнародну премію імені братів Кирила і Мефодія за визначні праці з давньоболгаристики й славістики.
Ім'я Кирила і Мефодія носила перша українська політична організація в Києві - Кирило-Мефодіївське братство.
Обидва брати були канонізовані Східною (православною) Церквою та названі "рівноапостольними", а також причислені до лику святих Західною (католицькою) Церквою.
У 1980 році Папа Іван Павло II оголосив святих Кирила та Мефодія "покровителями" Європи.
День святих Кирила і Мефодія відзначається католиками та англіканами 14 лютого, православними та католиками східного обряду - 24 травня.
У слов'янському православ'ї вони вшановуються як святі рівноапостольні "учителі слов'янські"; прийнята черга при виголошенні - "Мефодій і Кирило".

Бібліографічний список літератури про життя і діяльність Кирила і Мефодія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
діловий імідж україни дніпропетровська обласна універсальна наукова бібліотека

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
визнання року

# data[].attributes.attachment_link.title
Діловий імідж України

# data[].attributes.attachment_link.description
Кирило і Мефодій - слов'янські просвітителі та проповідники християнства, творці слов'янської азбуки, перші перекладачі богослужбових книг на слов'янську мову, брати. Життя і діяльність Кирило (мирське ім'я - Костянтин; близько 827 р. - 14 лютого 869 р.) і його старший брат Мефодій (мирське ім'я - Михайло; близько 815 р.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Кирило і мефодій-святі, рівноапостольні, слов'янські просвітителі, творці слов'янської абетки, проповідники християнства, перші перекладачі богослужбових книг з грецької на слов'янську мову. Кирило народився близько 827 р., помер 14 лютого 869 р. До прийняття чернецтва на початку 869 р. Носив ім'я костянтин. Його старший брат мефодій народився близько 820 р., помер 6 квітня 885 р. Родом обидва брати були з м. Фессалоніки (солунь), батько їх був воєначальником. У 863 р. Кирило і мефодій були направлені візантійським імператором в моравію з метою проповіді християнства слов'янською мовою і надання допомоги моравському князю ростиславу в боротьбі проти німецьких князів. Перед від'їздом кирило створив слов'янську абетку і за допомогою мефодія переклав з грецької на слов'янську мову кілька богослужбових книг: вибрані читання з євангелія, апостольські послання. У науці немає єдиної думки з питання про те, яку абетку створив кирило - глаголицю або кирилицю, проте перше припущення більш ймовірно. У 866 або 867 р. Кирило і мефодій за викликом римського папи миколи i попрямували до риму, по дорозі побували в блатенському князівстві в паннонії, де також поширювали слов'янську грамоту і вводили богослужіння слов'янською мовою. Після приїзду в рим кирило важко захворів і помер. Мефодій був посвячений в сан архієпископа моравії і паннонії і в 870 р повернувся з риму в паннонію. В середині 884 р мефодій повернувся в моравію і займався перекладом біблії на слов'янську мову. Своєю діяльністю кирило і мефодій заклали основу слов'янської писемності та літератури. Ця діяльність була продовжена в південнослов'янських країнах їх учнями, вигнаними з моравії в 886 р і перебралися до болгарії.

Кирило і мефодій-просвітителі слов'янських народів

У 863 році до візантії до імператора михайла iii прибули посли з великої моравії від князя ростислава з проханням надіслати до них єпископа і людину, яка б змогла роз'яснити християнську віру слов'янською мовою. Моравський князь ростислав прагнув до незалежності слов'янської церкви і з подібним проханням вже звертався до риму, але отримав відмову. Михайло iii і фотій так само, як і в римі, поставилися до прохання ростислава формально і, відправивши в моравію місіонерів, не висвятили жодного з них в єпископи. Таким чином, костянтин, мефодій і їх наближені могли вести лише просвітницьку діяльність, але не мали права самі висвячувати своїх учнів в священицькі і дияконські сани. Ця місія не могла увінчатися успіхом і мати великого значення, якби костянтин не привіз мораванам досконало розроблену і зручну для передачі слов'янської мови абетку, а також переклад на слов'янську мову основних богослужбових книг. Безумовно, мова привезених братами перекладів фонетично і морфологічно відрізнявся від живої розмовної мови, якою говорили моравани, але мова богослужбових книг спочатку був сприйнятий як письмовий, книжковий, сакральний, мова-зразок. Він був значно зрозуміліше латині, а якась несхожість на мову, що використовується в побуті, надавала йому величі.

Костянтин і мефодій на богослужіннях читали євангеліє по-слов'янськи, і народ потягнувся до братів і до християнства. Костянтин і мефодій старанно навчали учнів слов'янської абетки, богослужіння, продовжували перекладацьку діяльність. Церкви, де служба велася латинською мовою, пустіли, римо-католицьке священство втрачало в моравії вплив і доходи. Оскільки костянтин був простим священиком, а мефодій - ченцем, вони не мали права самі ставити своїх учнів на церковні посади. Щоб вирішити проблему, брати повинні були відправитися до візантії або риму.

У римі костянтин передав мощі св. Климента щойно висвяченому папі адріану ii, тому той прийняв костянтина і мефодія дуже урочисто, з пошаною, прийняв під свою опіку богослужіння слов'янською мовою, розпорядився покласти слов'янські книги в одному з римських храмів і зробити над ними богослужіння. Папа висвятив мефодія в священики, а його учнів - в пресвітери і диякони, а в посланні князям ростиславу і коцелу узаконює слов'янський переклад святого письма і відправлення богослужіння слов'янською мовою.

Майже два роки брати провели в римі. Одна з причин цього-все погіршується здоров'я костянтина. На початку 869 року він прийняв схиму і нове чернече ім'я кирило, а 14 лютого помер. За розпорядженням папи адріана ii, кирило був похований в римі, в храмі св.климента.

Після смерті кирила папа адріан висвятив мефодія в сан архієпископа моравії і паннонії. Повернувшись до паннонії, мефодій розгорнув кипучу діяльність з поширення слов'янського богослужіння і писемності. Однак після зміщення ростислава у мефодія не залишилося сильної політичної підтримки. У 871 році німецька влада заарештувала мефодія і влаштували над ним суд, звинувачуючи архієпископа в тому, що він вторгся у володіння баварського духовенства. Мефодій був поміщений в монастир у швабії (німеччина), де і провів два з половиною роки. Лише завдяки прямому втручанню папи іоанна viii, який змінив помер адріана ii, в 873 році мефодій був звільнений і відновлений у всіх правах, але слов'янське богослужіння стало не основним, а лише додатковим: служба велася латинською мовою, а проповіді могли вимовлятися на слов'янському.

Після смерті мефодія противники слов'янського богослужіння в моравії активізувалися, а саме богослужіння, що трималося на авторитеті мефодія, спочатку утискається, а потім повністю загасає. Частина учнів втекла на південь, частина була продана у венеції в рабство, частина вбита. Найближчих учнів мефодія горазда, климента, наума, ангелларія і лаврентія, заточивши в залізо, тримали в темниці, а потім вигнали з країни. Твори і переклади костянтина і мефодія були знищені. Саме цим пояснюється те, що до наших днів не збереглося їх творів, хоча відомостей про їх творчість досить багато. У 890 році папа стефан vi зрадив слов'янські книги і слов'янське богослужіння анафемі, остаточно заборонивши його.

Справа, розпочата костянтином і мефодієм, була все-таки продовжена його учнями. Климент, наум і ангеларій оселилися в болгарії і з'явилися основоположниками болгарської літератури. Православний князь борис-михайло, друг мефодія, надав підтримку його учням. Новий центр слов'янської писемності виникає в охриді (територія сучасної македонії). Однак болгарія знаходиться під сильним культурним впливом візантії, і один з учнів костянтина (найімовірніше, климент) створює писемність, подібну грецькому письму. Відбувається це в кінці ix - початку х століття, під час правління царя симеона. Саме ця система отримує назву кирилиці в пам'ять про людину, яка вперше зробила спробу створення абетки, придатної для запису слов'янської мови.

Питання про самостійність слов'янських абеток

Питання про самостійність слов'янських абеток викликаний самим характером обрисів букв кирилиці і глаголиці, їх джерелами. Що ж являли собою слов'янські абетки-нову письмову систему або лише різновид греко-візантійського письма? при вирішенні цього питання необхідно враховувати наступні фактори:

В історії письма не було жодної буквено-звукової системи, яка б виникла абсолютно самостійно, без впливу попередніх систем письма. Так, фінікійське лист виникло на базі давньоєгипетського (правда, був змінений принцип письма), давньогрецьке - на основі фінікійського, латинське, слов'янське - на базі грецького, французьке, німецьке - на базі латині і т.д.

Отже, мова може йти лише про ступінь самостійності системи письма. При цьому набагато важливіше наскільки точно видозмінена і пристосована вихідна писемність відповідає звуковій системі мови, який вона має намір обслуговувати. Саме в цьому відношенні творці слов'янської писемності проявили величезне філологічне чуття, глибоке розуміння фонетики старослов'янської мови, а також великий графічний смак.

Єдиний державно-церковне свято

Президія верховної ради ррфср

Постанова

Про день слов'янської писемності і культури

Надаючи важливе значення культурному та історичному відродженню народів росії і враховуючи міжнародну практику святкування дня слов'янських просвітителів кирила і мефодія, президія верховної ради ррфср постановляє:

Голова

Верховної ради ррфср

У 863 році, 1150 років тому, рівноапостольні брати кирило і мефодій почали свою моравську місію зі створення нашої писемності. Про неї йдеться в головному російському літописі "повісті временних літ": "і раді були слов'яни, що почули про велич божу наСвоїй мові".

І другий ювілей. У 1863 році, 150 років тому, російський святіший синод визначив: у зв'язку зі святкуванням тисячоліття моравської місії святих рівноапостольних братів встановити щорічне святкування на честь преподобних мефодія і кирила 11 травня (24 за н.ст.).

У 1986 році з ініціативи письменників, особливо покійного вже віталія маслова, спочатку в мурманську пройшло перше свято писемності, а на наступний рік його широко відзначили в вологді. Нарешті, 30 січня 1991 року президія верховної ради ррфср прийняла постанову про щорічне проведення днів слов'янської культури і писемності. Читачам не треба нагадувати, що 24 травня ще й день тезоіменитства патріарха московського і всієї русі кирила.

Логічно видається, що єдине державно-церковне свято росії має всі підстави придбати не тільки загальнонаціональне звучання, як в болгарії, але і загальнослов'янське значення.

24 травня - день слов'янської писемності та культури. Він же-день шанування святих просвітителів кирила і мефодія, що дали слов'янам ту писемність, той алфавіт, якими ми користуємося досі.

Солунські брати

У лева і марії, що жили в грецькому місті фессалоніки (тепер він називається салоніками), було сім дітей. Старший з них - михайло, молодший - костянтин. Саме вони згодом стануть відомі як просвітителі мефодій і кирило, винахідники слов'янської абетки. Фессалоніки, або як називали його слов'яни солунь, був портовим містом, а отже брати росли в оточенні безлічі мов. Більш того, деякі дослідники вважають, що михайло і костянтин були білінгвами, тому що їх батько, місцевий воєначальник, був за походженням слов'янином, а мати - гречанкою.

Михайло солунський

І мефодій, і кирило стали просвітителями не відразу. Старший з солунських братів пішов по стопах батька і вибрав собі військову кар'єру. У віці двадцяти років він був призначений керуючим славінії, однієї з слов'яно-болгарських областей, що знаходилися в підпорядкуванні візантії. Але через десять років він вирішив кардинально поміняти своє життя. Михайло залишив і військово-адміністративну кар'єру, і світло для того, щоб відправитися на олімп і постригтися там в ченці. При постригу він взяв собі ім'я мефодій.

Костянтин солунський

Молодший з солунських братів, костянтин, був на дванадцять років молодший михайла. Коли старший вже довгий час служив у славінії, костянтин як здібний юнак був прийнятий в елітну школу при дворі візантійського імператора михайла третього. Там майбутній просвітитель вивчав філософію, граматику, риторику, всі "еллінські мистецтва", а також слов'янську, єврейську, хазарську, арабську, самаритянську, сирійську (сурську) мови.

Бібліотека замість дружини

Очевидно, костянтин був одним з кращих учнів в придворній школі, і блискуча кар'єра йому була забезпечена. У всякому разі, такої думки дотримувався один з вищих чиновників в державі і фактичний його правитель, логофет феоктист. Тому він запропонував молодому костянтину, який тільки закінчив навчання, одружитися на його, феоктиста, хрещениці. Але костянтин відмовився, і спочатку влаштувався працювати в бібліотеку, потім пішов у монастир і, врешті-решт, став викладачем філософії в константинополі. За це його прозвали костянтином філософом.

Чудо набуття мощей

У 860-му році костянтин і мефодій були послані з просвітницькою місією в хазарський каганат. По дорозі вони зупинилися в херсонесі, де поповнювали знання єврейської мови (костянтин вивчав самаритянське письмо), познайомилися з таємничими "руськими" письменами, які дослідники вважають сурськими, тобто сирійськими. Тут же костянтин зробив диво. Дізнавшись, що вже півстоліття парафіяни не можуть поклонятися мощам святого климента (покровителя риму, римського єпископа, засланого в інкерманські каменоломні і втопленого в чорному морі), костянтин запропонував місцевому священику провести богослужіння на здобуття нетлінних мощей. Служба була здійснена, і костянтин, привівши херсонеситів на берег, вказав місце на мілководді, де, дійсно, знайшлися останки з якірним ланцюгом на шиї. Оскільки климента втопили, прив'язавши до його шиї якір, ні у кого не виникло сумнівів в достовірності знайдених останків. Згодом мощі святого климента співслужили братам хорошу службу.

Євангеліє для слов'ян

Судячи з усього, винахід алфавіту не було для посвітителів самоцінним завданням. З якихось причин (може бути, тому що самі вони були наполовину, а за деякими версіями, виключно слов'янами) костянтин і мефодій прагнули до поширення слов'янської як мови богослужінь. Тому до 863-го року, коли константинопольський патріарх фотій відправив солунських братів з місією в моравію, вони не тільки встигли придумати те, що згодом стало називатися кирилицею, а й перевести на слов'янський ряд біблійних текстів, зокрема, євангеліє. У велеграді, столиці моравії, богослужіння слов'янською мовою дуже швидко стало популярним. Примітно, що брати переклали біблію на діалект, поширений у фессалоніках, тобто на мову, яка була їм чудово знайома. Але морави розуміли південний діалект насилу і тому стали ставитися до нього як до мови книжкового, сакрального. Незабаром виникла група противників дій костянтина і мефодія, так звані триязичники. Ці люди вважали, що біблійні тексти повинні читатися виключно канонічними мовами, єврейською, грецькою та латиною. За підтримкою винахідники слов'янської писемності вирушили до риму.

Єпископ моравський мефодій

У римі просвітителі були прийняті радо, можливо, багато в чому завдяки мощам святого климента, частину яких вони забрали з собою, залишаючи херсонес, і тепер привезли у вічне місто. Молодший з братів помер тут після довгої хвороби, перед смертю постригшись в ченці під ім'ям кирила. А старший був висвячений на священика, потім призначений єпископом і моравію і паннонію. Повернувшись в слов'янські землі, він продовжив справу популяризації слов'янської мови, але великих успіхів, незважаючи на витрачені зусилля, домогтися не зміг: в князівствах змінилася політична ситуація, підтримував братів правитель рослав був повалений, а нова влада без ентузіазму дивилися на слов'яномовні служби. Протримавши єпископа два роки у в'язниці, вони, врешті-решт, дозволили йому проповідувати на слов'янському.

Кирило і мефодій, слов'янські просвітителі, творці слов'янської абетки, проповідники християнства, перші перекладачі богослужбових книг з грецької на слов'янську мову. Кирило (до прийняття чернецтва на початку 869 - костянтин) (близько 827-14.2.869) і його старший брат мефодій (близько 815-6.4.885) народилися в м фессалоніки (солунь) в сім'ї воєначальника. Кирило здобув освіту при дворі візантійського імператора михайла iii в константинополі, де одним з його вчителів був фотій. Добре знав слов'янську, грецьку, латинську, єврейську та арабську мови. Відмовившись від запропонованої йому імператором адміральської кар'єри, кирило став патріаршим бібліотекарем, потім викладав філософію (отримав прізвисько "філософ"). У 40-х рр. Успішно брав участь у диспутах з іконоборцями; в 50-х рр .. Був у сирії, де здобув перемогу в богословських суперечках з мусульманами. Близько 860 здійснив дипломатичну поїздку до хазарів.

Пам'ятник святим рівноапостольним кирилу і мефодію в коломні.

Мефодій рано вступив на військову службу. 10 років був управителем однієї з населених слов'янами областей. Потім пішов у монастир. У 60-х рр., відмовившись від сану архієпископа, став ігуменом монастиря поліхрон на азіатському березі мармурового моря.

Пам'ятник святим рівноапостольним кирилу і мефодію в коломні.

У 863 кирило і мефодій були направлені візантійським імператором в моравію з метою проповіді християнства слов'янською мовою і надання допомоги моравському князю ростиславу в боротьбі проти німецьких феодалів. Перед від'їздом кирило створив слов'янську абетку і за допомогою мефодія переклав з грецької на слов'янську мову кілька богослужбових книг (вибрані читання з євангелія, апостольські послання, псалтир та ін.). У науці немає єдиної думки з питання про те, яку абетку створив кирило - глаголицю або кирилицю (більшість вчених вважають, що глаголицю). Проповідь братів зрозумілою моравському населенню слов'янською мовою заклала основу національної церкви, але викликала невдоволення німецького католицького духовенства.

Храм рівноапп. Кирила і мефодія при курському державному університеті.

Кирило і мефодій були звинувачені в єресі. У 866 (або 867) кирило і мефодій за викликом римського папи миколи i попрямували до риму, по дорозі побували в блатенському князівстві (паннонія), де також поширювали слов'янську грамоту і слов'янський богослужбовий обряд. Папа адріан ii в спеціальному посланні дозволив їм поширенняСлов'янських книг і слов'янського богослужіння. Після приїзду в рим кирило важко захворів і помер. Мефодій був посвячений в сан архієпископа моравії і паннонії і в 870 повернувся з риму в паннонію. Німецьке духовенство, що прагнуло розправитися з мефодієм, шляхом інтриг домоглося його ув'язнення в темницю; після звільнення з в'язниці мефодій продовжував свою діяльність в моравії. У 882-884 жив у візантії. У середині 884 мефодій повернувся в моравію і займався перекладом біблії на слов'янську мову.

Пам'ятник кирилу і мефодію в дмитрові. 1. Своєю діяльністю кирило і мефодій заклали основу слов'янської писемності та літератури. Ця діяльність була продовжена в південнослов'янських країнах учнями к.і м., вигнаними з моравії в 886.

Житіє святих рівноапостольних кирила і мефодія.

Святі рівноапостольні першовчителі і просвітителі слов'янські, брати кирило і мефодій походили зі знатної і благочестивої сім'ї, що жила в грецькому місті солуні.

Святий мефодій був старшим із семи братів, святий костянтин ( кирило - його чернече ім'я) - наймолодшим. Перебуваючи на військовій службі, святий мефодій правив в одному з підлеглих візантійської імперії слов'янських князівств, мабуть, в болгарському, що дало йому можливість навчитися слов'янській мові. Проживши там близько 10 років, святий мефодій прийняв потім чернецтво в одному з монастирів на горі олімп.

Святий костянтин з малих років відрізнявся великими здібностями і навчався разом з малолітнім імператором михайлом у кращих вчителів константинополя, в тому числі у фотія, майбутнього патріарха константинопольського. Святий костянтин досконало осягнув всі науки свого часу і багато мов, особливо старанно вивчав він творіння святителя григорія богослова, а за свій розум і видатні пізнання святий костянтин отримав прізвисько філософа (мудрого). Після закінчення навчання святий костянтин прийняв сан ієрея і був призначений хранителем патріаршої бібліотеки при храмі святої софії, але незабаром покинув столицю і таємно пішов у монастир. Розшуканий там і повернений до константинополя, він був визначений учителем філософії у вищій константинопольській школі. Мудрість і сила віри ще зовсім молодого костянтина були настільки великі, що йому вдалося перемогти в дебатах вождя єретиків-іконоборців аннія. Після цієї перемоги костянтин був посланий імператором на диспут для дебатів про святу трійцю з сарацинами (мусульманами) і також здобув перемогу. Повернувшись, святий костянтин пішов до брата свого, святого мефодія на олімп, проводячи час в невпинній молитві і читанні творінь святих отців.

Незабаром імператор викликав обох святих братів з монастиря і відправив їх до хазарів для євангельської проповіді. На шляху вони зупинилися на деякий час в місті корсуні, готуючись до проповіді. Там святі брати чудесним чином знайшли мощі священномученика климента, папи римського (пам'ять 25 листопада). Там же в корсуні святий костянтин знайшов євангеліє і псалтир, написані "російськими літерами", і людини, що говорить по-російськи, і став вчитися у цієї людини читати і говорити на його мові. Після цього святі брати вирушили до хазарів, де здобули перемогу в дебатах з іудеями і мусульманами, проповідуючи євангельське вчення. На шляху додому брати знову відвідали корсунь і, взявши там мощі святого климента, повернулися до константинополя. Святий костянтин залишився в столиці, а святий мефодій отримав ігуменство в невеликому монастирі поліхрон, недалеко від гори олімп, де він подвизався раніше.

Незабаром прийшли до імператора посли від моравського князя ростислава, гнобленого німецькими єпископами, з проханням надіслати в моравію вчителів, які могли б проповідувати рідною для слов'ян мовою. Імператор закликав святого костянтина і сказав йому:"необхідно тобі йти туди, бо краще тебе ніхто цього не виконає". Святий костянтин з постом і молитвою приступив до нового подвигу. За допомогою свого брата святого мефодія і учнів горазда, климента, сави, наума і ангеляра він склав слов'янську абетку і переклав на слов'янську мову книги, без яких не могло відбуватися богослужіння: євангеліє, апостол, псалтир і обрані служби. Це було в 863 році.

Після завершення перекладу святі брати вирушили в моравію, де були прийняті з великою честю, і стали вчити богослужіння слов'янською мовою. Це викликало злість німецьких єпископів, які здійснювали в моравських церквах богослужіння латинською мовою, і вони повстали проти святих братів, стверджуючи, що богослужіння може відбуватися лише на одній з трьох мов: єврейській, грецькій або латинській. Святий костянтин відповідав їм: "ви визнаєте лише три мови, гідних того, щоб славити на них бога. Але давид волає: співайте господеві вся земля, хваліть господа всі язиці, всяке дихання та хвалить господа! і в святому євангелії сказано: шедше навчіть вся мови..". Німецькі єпископи були осоромлені, але озлобилися ще більше і подали скаргу до риму. Святі брати були покликані в рим для вирішення цього питання. Взявши з собою мощі святого климента, папи римського, святі костянтин і мефодій вирушили до риму. Дізнавшись про те, що святі брати несуть особливої святі мощі, папа адріан з кліром вийшов їм назустріч. Святі брати були зустрінуті з пошаною, папа римський затвердив богослужіння слов'янською мовою, а перекладені братами книги наказав покласти в римських церквах і здійснювати літургію слов'янською мовою.

Перебуваючи в римі, святий костянтин занемог і, в чудесному баченні сповіщений господом про наближення кончини, прийняв схиму з ім'ям кирило. Через 50 днів після прийняття схими, 14 лютого 869 року, рівноапостольний кирило помер у віці 42 років. Відходячи до бога, святий кирило заповідав братові своєму святому мефодію продовжувати їх спільну справу-просвітництво слов'янських народів світлом істинної віри. Святий мефодій благав папу римського дозволити відвезти тіло брата для поховання його на рідній землі, але папа наказав покласти мощі святого кирила в церкві святого климента, де від них стали відбуватися чудеса.

Після смерті святого кирила папа, слідуючи прохання слов'янського князя коцела, послав святого мефодія в паннонію, висвятивши його у архієпископа моравії і паннонії, на древній престол святого апостола андроніка. У паннонії святий мефодій разом зі своїми учнями продовжував поширювати богослужіння, писемність і книги слов'янською мовою. Це знову викликало лють німецьких єпископів. Вони домоглися арешту і суду над святителем мефодієм, який був засланий в ув'язнення в швабію, де протягом двох з половиною років зазнав багато страждань. Звільнений за наказом папи римського іоанна viii і відновлений в правах архієпископа, мефодій продовжував євангельську проповідь серед слов'ян і хрестив чеського князя боривоя і його дружину людмилу (пам'ять 16 вересня), а також одного з польських князів. Втретє німецькі єпископи спорудили гоніння на святителя за неприйняття римського вчення про ісходження святого духа від отця і від сина. Святитель мефодій був викликаний до риму, але виправдався перед папою, зберігши в чистоті православне вчення, і був знову повернутий до столиці моравії - велеград.

Тут в останні роки свого життя святитель мефодій за допомогою двох учнів-священиків переклав на слов'янську мову весь старий завіт, крім маккавейських книг, а також номоканон (правила святих отців) і святоотеческие книги (патерик).

1 передчуваючи наближення кончини, святий мефодій вказав на одного зі своїх учнів-горазда як на гідного собі наступника. Святитель передбачив день своєї смерті і помер 6 квітня 885 року у віці близько 60 років. Відспівування святителя було здійснено трьома мовами-слов'янською, грецькою та латинською; він був похований у соборній церкві велеграда.

" бережіть нашу мову, наш прекрасний російську мову, цей скарб, це надбання, передане нам нашими попередниками!.. Звертайтесь шанобливо з цим могутнім знаряддям; в руках умілих воно в змозі здійснювати чудеса "

І.о. Тургенєв

Слов'янська писемність і культура належать до найдавніших в європі. Появі писемності слов'яни зобов'язані святим апостолам кирилу і мефодію. Історія поставила їх імена в ряд найбільших синів людства. Саме їм зобов'язані слов'яни появою писемності.

У 863 році за розпорядженням імператора михайла братам доручили відправитися в слов'янську моравію для навчання місцевих жителів богослужінню слов'янською мовою.

Кирило і мефодій.kyrill und method auf einer russischen ikone des 18./19. Jh.

Мефодій (прибл.815 або 820-885 рр.) і кирило (прибл.826 або 827-869рр.), народилися і виросли в македонії. Батько братів, за переказами, був болгарином, а мати гречанкою. Можливо, це в якійсь мірі пояснює той інтерес і ту подвижницьку відданість справі слов'янського просвітництва, які так характерні для обох братів.

Мефодій спочатку перебував на військовій службі, але потім пішов у монастир.

Костянтин (у чернецтві кирило) з дитинстваВиявив надзвичайні розумові обдарування. Вже в школі він домігся чималих успіхів, зокрема, у вивченні богослов'я. Здібності костянтина стали відомі в столиці імперії, і його в компаньйони до свого сина запросив імператор михайло ііі. Навчаючись при дворі імператора, під керівництвом досвідчених вчителів і наставників він швидко опанував усіма науками, а також багатьма мовами.

У візантії до послуг костянтина були не тільки кращі вчителі імперії, а й книжкові скарби патріаршої бібліотеки. Він вирішив стати патріаршим бібліотекарем. Потім викладав у тій же константинопольській вищій школі, яку сам закінчив і де отримав шанобливе ім'я філософа, що залишилося за ним в історії. Він брав активну участь у різних релігійних диспутах з мусульманами, юдеями, персами. Міцніла його ораторська майстерність. У диспуті переміг патріарха на захист ікон. У сирії відстоював християнство, ідею єдиного бога. Брати здійснили місію-подорож до хазарів, відвідали херсонес, де кирило знайшов "євангеліє" і "псалтир" російським листом.

Перед початком місіонерської діяльності кирило розробив і впорядкував слов'янську абетку. Вона налічувала 43 літери. Більшість букв були взяті з грецької абетки, тому вони на них схожі. Для позначення звуків характерних лише слов'янській мові, були придумані 19 знаків. Однак був у ній один істотний недолік: вона містила шість грецьких букв, зайвих при передачі слов'янської мови.

Josef mathauser.konstantin a metoděj přišli na velehrad

У моравії кирило і мефодій почали активну діяльність. Брати та їхні учні відкрили школи, в яких почали навчати молодь слов'янської писемності. Завдяки старанням братів в моравії був завершений письмовий переклад всього річного кола богослужіння, а також необхідних для нього книг. Також за цей час побудували кілька храмів, в яких богослужіння велося слов'янською мовою.

Slavs in their original homeland: between the turanian whip and the sword of the goths.1912.galerie hlavního města ргаһуссилка на шаблон музею

Секрет успіхів місії кирила і мефодія був у тому, що богослужіння проходило рідною народу мовою. Кирило і мефодій перевили тексти з багатьох грецьких книг, поклавши початок тим самим формуванню старослов'янської книжкової справи. Просвітницька робота слов'ян сприяла поширенню грамоти серед цих народів. Тяжкий шлях боротьби подолали брати. Все життя кирила було наповнене частими важкими поїздками. Позбавлення, напружена робота позначилися на його здоров'ї. Самопочуття кирила погіршилося. Він помер, не доживши до 42 років.

Мефодій продовжує свою діяльність. Причому тепер не тільки в моравії, але і в сусідніх чехії та польщі. Мефодій змучений безперервною боротьбою з німецькими феодалами і церковниками в 885 році, помирає.

Брати залишили після себе більше двохсот учнів, які і сприяли тому, що кирилиця поширилася на балканах, перетнула дунай і досягла кордонів стародавньої русі. Кирило і мефодій канонізовані церквою. Їх працю церква прирівняла до апостольського подвигу. День їх канонізації - 24 травня, проголошений днем слов'янської писемності і культури в наших сьогоднішніх календарях. Це одне з найважливіших свят братніх слов'янських народів, в якому органічно поєднані минуле і сьогодення, духовність і культура.

Пам'ять про кирила і мефодія увічнена в пам'ятниках у всіх куточках землі слов'янської. Слов'янський алфавіт обслуговує 10% населення землі. Нею написані "повість минулих літ", "слово о полку ігоревім", інші твори київської русі. Імена кирила і мефодія навічно записані в історію слов'янських народів.

Кирило (826 - 869 рр.) і мефодій (815 - 885 рр.) - просвітники, творці слов'янського алфавіту, святі рівноапостольні, переклали писання на слов'янську мову.

Народилися кирило (костянтин - в миру) і мефодій в греції, в м солуні (салоніки) в сім'ї друнгарія (воєначальника) лева. З 833 р мефодій був військовим і служив при імператорському дворі феофіла, а в 835-45гг. Був архонтом (правителем) одного зі слов'янських князівств.

Пізніше мефодій пішов на олімп, в віфінський монастир. Кирило був з дитинства сильно обдарований, в 40х рр .. Навчався в магнаурської імператорської школі в константинополі, там були його наставниками лев математик, керівник столичного університету і фотій-майбутній патріарх.

В цей час наукові інтереси кирила звернулися до філології, очевидно, під впливом фотіївського гуртка. Відомий історик-славіст флоря б.н. Писав, що "саме під керівництвом фотія костянтин зробив перші кроки на шляху до перетворення в найбільшого вченого-філолога свого часу".

Закінчивши магнаурську школу, кирило приймає ієрейський сан і його призначають при соборі святої софії бібліотекарем. Але, скоро він залишає константинополь через розбіжності з патріархом ігнатієм і усамітнюється на березі босфору в монастирі. Через півроку він повертається і починає викладати філософію в школі, де навчався. Мабуть, з тих пір і почали називати його кирилом-філософом.

Приблизно в 855 р кирило був у складі дипломатичної місії до арабів, а обидва брати в 860-61гг. Були в складі хазарської місії. Подорожуючи, вони потрапили в херсонес, де знайшли," написані російськими письменами", псалтир і євангеліє (житіє св.кирила, viii). Ці відомості трактують по-різному.

Одні вчені вважають, що тут мова про докірілловой стародавньої російської писемності, інші думають, що агіографом мався на увазі варіант готського перекладу ульфіли, а більшість вважає, що треба читати не "російські", а "сурські", тобто - сирійські. У хазарії кирило проводить з іновірцями богословські диспути, з юдеями в тому числі.

Диспути ці записані і відомості про них відображені в житії святого. За ним ми можемо усвідомити біблійну герменевтику кирила. Наприклад, він вказує не тільки на спадкоємність між 2-ма заповітами, а й на черговість етапів завіту і одкровення в межах старого завіту. Він говорив, що авраам дотримувався такий обряд, як обрізання, хоча ною воно заповідано не було, а закони мойсея, в той же час, виконувати він не міг, так як їх не існувало ще. Аналогічно християнами був прийнятий новий божий завіт, і для них колишнє минуло (житіє св.кирила, 10).
Восени 861р., повернувшись з хазарії, мефодій став ігуменом в монастирі поліхрон, а кирило продовжував при церкві 12-ти апостолів (константинополь) свої науково-богословські уроки. Через 2 роки, князь моравії ростислав попросив направити братів у велику моравію для навчання народу її "правій християнській вірі". Там вже проповідували євангеліє, але воно глибоко не вкоренилося.

У підготовці до цієї місії братами і була створена абетка для слов'ян. Довгий час історики і філологи дискутували про те, кирилиця або глаголиця це була. У підсумку пріоритет віддали глаголиці, заснованої на грецькому мінускульному листі (букву ш створили на базі єврейської букви шин). Тільки пізніше, до кінця ix ст., глаголицю в багатьох південнослов'янських землях замінили кирилицею (наприклад, мінускули; церковно-слов'янські видання біблії).
Застосовуючи свій новий алфавіт, кирило і мефодій почали перекладати євангеліє апракос, його вибрали виходячи з потреб богослужіння. Л. П. Жуковська у своєму текстологічному дослідженні довела, що спочатку кирилом переведений апракос короткий, недільний.

Його найдавніші списки дійшли до наших днів у слов'янській редакції xi ст. (наприклад, асеманієво євангеліє), разом з обраним апостолом (найраніший, єнінський список, теж відносять до xi ст.). У написаному до перекладу на слов'янську мову євангелія передмові кирило посилається на перекладацький досвід ряду сирійських авторів, яких вважали неправовірними, що говорить не тільки про знання ним семітських мов, а й про його широких поглядах. Мефодій та їхні учні після смерті кирила довели короткі переклади до повних.

Розпочата братами в константинополі робота з перекладу, в моравії була продовжена ними в 864-67. Слов'янський переклад біблії заснований на лукіанової (іменованої також сирійської, або константинопольської) рецензії письма, це відзначав і євсєєв.

Також про це говорить і зміст слов'янської збірки паремій. Нових книг брати не складали, а лише робили переклади аналогічних грецьких збірок-профітологій, які беруть початок від лукіанової версії. Кириломефодіївський паремійник не просто відтворює константинопольський тип профітології, але, як каже євсєєв, "є копією тексту самого центру візантизму - читання константинопольської великої церкви".

У підсумку за 3 з гаком роки брати не тільки завершили збірку слов'янських текстів писання, включаючи псалтир, але, в той же час, заснували досить розвинену форму мови середньовічних слов'ян. Працювали вони в складних політичних умовах. Та ще й німецькими єпископами, які боялися урізання їхніх прав у моравії, висувалася так

# data[].attributes.attachment_link.title
Кирило і мефодій чому вони святі. Кирило і мефодій: біографія коротка, цікаві факти з біографії, створення словянської абетки - mebel-project.zt.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Кирило і мефодій-святі, рівноапостольні, слов'янські просвітителі, творці слов'янської абетки, проповідники християнства, перші перекладачі богослужбових книг з грецької на слов'янську мову. Кирило народився близько 827 р., помер 14 лютого 869 р. До прийняття чернецтва на початку 869 р. Носив ім'я костянтин. Його старший брат мефодій народився близько 820 р., помер 6 квітня 885 р.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Кирило та Мефодій: творці слов'янського слова
Писемне слово має більшу силу, ніж усне. Тому Господь не раз казав людям, які бачили його видіння: "Напиши!" Нині нам важко уявити усне мовлення без писемності, проте в часи, коли християнство стало проникати на терени сучасної України, ще не було символів, які б позначали звуки тогочасної мови. Їхніми творцями стали відомі нині нам усім монахи Кирило та Мефодій. Вони систематизували тогочасні слов'янські мови й створили систему літер, багатьма з яких ми користуємося й донині. Сформована ними так звана церковнослов'янська мова стала літературною мовою деяких слов'янських народів, зокрема вона була літературною мовою і в Україні аж до появи "Енеїди" Івана Котляревського в 1798 році. Бо саме Котляревский вважається основоположником сучасної української літературної мови.
"Увесь наш люд охрещений, але ми так і не маємо вчителя. Не розуміємо ні грецької мови, ні латини... Зовсім не знаємося на літерах; тож пришліть нам когось, хто оповістив би слова зі Святого Письма та розтлумачив їх", - з таким посланням прийшли посли від князя Моравії Ростислава (862 рік) до Візантійського імператора Михайла ІІІ, щоб той до його народу послав "такого єпископа й учителя... який умів би вияснити правди християнської віри їхньою мовою". Імператор послав монаха Костянтина, який згодом з допомогою свого брата Мефодія й учнів Горазда, Климента, Сави, Наума і Ангелера склав слов'янську азбуку й переклав на слов'янську мову богослужбові книги, зокрема Євангелію, Псалтир і Апостол. Це було в 863 році.

Хто ж вони такі - Кирило та Мефодій? Це рідні брати з грецького міста Солуня, яке в ІХ ст. було важливим центром торговельного й політичного життя Візантійської імперії й посідало визначне місце в суспільному та інтелектуальному житті цієї місцевості. Їхній батько на ім'я Лев був високим урядовцем в імперській адміністрації, що відкривало братам шлях до успішної кар'єри.

Різниця у віці між Мефодієм та Кирилом становить 12 років. Кирило народився в 827 році, а Мефодій в 815 році. Крім них, у родині було ще 5 синів. Їхній батько - грек за походженням - був воєначальником. За свідченнями одного з біографів, мати братів була слов'янкою, тому вони з дитинства чули грецьку та слов'янську мови, якими широко послуговувалися на тих територіях, де вони проживали.

У молодих літах Кирило й Мефодій отримали дуже хорошу на той час освіту: спершу вдома, потім у Царгороді.

Маючи здібності та можливості навчатися, Кирило, який мав до постригу ім'я Костянтин, оволодів слов'янською, грецькою, латинською, івритом та арабською мовами. Також вивчав у Константинополі діалектику, геометрію, астрономію, арифметику, філософію і риторику. Завдяки своїм великим знанням Костянтин міг взяти за дружину аристократку й отримати важливі посади в вищих ешелонах влади. Але він відмовився від усього цього й став простим патріаршим бібліотекарем в соборі Св. Софії, а згодом викладав філософію в Константинопольській вищій школі.

Мефодій, якого в миру звали Михайлом, рано вступив на військову службу. Він досягнув звання стратега провінції Македонії й протягом 10 років керував цією областю, заселеною слов'янами. Згодом він залишив військову кар'єру й став настоятелем монастиря на Малому Олімпі. Відтоді життя братів було повністю пов'язане з церковною діяльністю.

За повелінням імператора Михайла ІІІ Кирило взявся за створення слов'янської абетки. Свою місію в Моравії Кирило та Мефодій розпочали 863 року, хоча вже до того в них були певні напрацювання. Кирило почав готуватися до місії за багато місяців наперед, розробляючи основу для слов'янського письма. Біографи свідчать, що він вловлював на слух найменшу різницю у вимові звуків. Тому за допомогою грецьких та єврейських літер він намагався скласти таку азбуку, щоб кожному звукові в слов'янській мові відповідала певна буква.

Разом із цим він займався перекладом Євангелій слов'янською мовою, усвідомлюючи, що Слово Боже може змінити серця людей, якщо воно буде зрозуміле для них. За переказами, він, використовуючи щойно створений слов'янський алфавіт, насамперед переклав із грецької першу фразу Євангелії від Івана: "Споконвіку було Слово..." Згодом з'явився переклад чотирьох Євангелій, послань Павла та Книги Псалмів.

Ідея перекладу Писання рідною мовою народу, якому воно проповідується, широкого розвитку набула в епоху Реформації, яка настала через понад 600 років після смерті Кирила та Мефодія. І, можливо, поява таких передвісників Реформації, як моравські брати, була пов'язана саме з тим, що на цій території у свій час працювали ці видатні монахи, намагаючись донести Слово Боже людям саме рідною мовою. У Моравії церковні діячі три роки навчали місцеве населення грамоті й вели служби. Крім того, вони відвідали Панонію й Закарпатську Русь, де також проповідували Слово Боже. Зрештою німецькі священики, які не бажали вести службу слов'янською мовою, стали виступати проти діяльності Кирила та Мефодія. Вони дотримувалися так званої "теорії тримовності", за якою богослужіння могло відбуватися лише латинською, грецькою та єврейською мовами. За запровадження слов'янської мови в богослужінні, що було винятковим явищем у тогочасному церковному середовищі, брати були звинувачені в єресі й викликані до Рима на аудієнцію до Папи Миколая І, оскільки в той час церква ще офіційно не розділилася на східну та західну. Кирило та Мефодій 867 року поїхали до Рима, сподіваючись, що папа погодиться на впровадження новоствореного слов'янського письма.

По дорозі, у Венеції, вони знову натрапили на групу "тримовних" латинських церковників. Один середньовічний біограф, описуючи життя Кирила, зазначає, що у відповідь цим людям Кирило процитував з Першого послання до коринтян (14:8,9): "Бо коли сурма звук невиразний дає,- хто до бою готуватись буде? Так і ви, коли мовою не подасте зрозумілого слова,- як пізнати, що кажете? Ви говоритимете на вітер".

Поки брати добиралися до Рима, Папа Миколай І помер, а новий очільник Церкви Адріан II прийняв їх із почестями. Він прихильно поставився до ідеї Кирила та Мефодія, давши їм спеціальне послання з дозволом розповсюджувати слов'янські церковні книги й проводити богослужіння слов'янською мовою.

Після приїзду до Рима Кирило сильно захворів, а 14 лютого 869 року помер і був похований у базиліці Святого Климента в Римі. На смертному одрі Кирило просить брата продовжувати просвітницьку діяльність, кажучи: "Орали ми, брате, один загін. Тепер я відходжу. Знаю, що любиш монастир на Олімпі. Усе-таки не кидай своєї праці". У Римі Мефодій був висвячений на архієпископа Моравії і Панонії, і у 870-му повернувся до Панонії. Однак у тому ж році франкський єпископ Германріх з допомогою Святополка, князя Нітри, арештував Мефодія. Його ув'язнили на два з половиною роки в монастирі на південному сході Німеччини. Зрештою папа Іоанн VIII, наступник Адріана II, дізнавшись про це ув'язнення, наказав, щоб Мефодія звільнили, повернув йому сан єпископа та запевнив у папській підтримці щодо проведення літургій слов'янською мовою.

У 882-884 роках Мефодій жив у Візантії. У середині 884 року повернувся до Моравії, де завершував переклад Біблії церковнослов'янською мовою. Кажуть, що він виконав цю грандіозну працю всього за вісім місяців.

Помер Мефодій 4 квітня 885 року.

Сьогодні нелегко оцінити якість перекладу Кирила та Мефодія. До нас дійшли лише кілька рукописних копій, які датують часом, близьким до появи самого перекладу. Дослідивши ці ранні примірники, мовознавці зазначають, що він був точний та надзвичайно легкий для розуміння. Працюючи над перекладом Біблії, брати стикнулися з тим, що у мові не було відповідних слів, щоб передати біблійну істину. Тому, як стверджують науковці, брати "були змушені створити чимало нових слів та виразів... Вони зробили це надзвичайно вдало, давши слов'янській мові небувало багатий словниковий запас".

Мовознавці, досліджуючи Кирилову абетку, не можуть прийти до одностайної згоди щодо її складу. В основі відомої нині кирилиці лежить суто грецька азбука; а для тих слов'янських звуків, що не мали відповідників у грецькому письмі, було створено ще понад десять літер. Однак для деяких найдавніших слов'янських манускриптів характерний цілком інший вид письма - глаголиця, і чимало вчених вважають, що саме її сформував Кирило. Кілька глаголичних букв запозичили з грецького чи єврейського прописного шрифту, деякі, можливо, походять від середньовічних діакритичних знаків, але більшість літер були новоствореними або комбінованими. Очевидно, глаголиця - винахід, що дуже відрізнявся від інших видів писемності. Проте саме кирилиця лягла в основу сучасного російського, українського, сербського, болгарського й македонського письма та ще 22 мов, у тому числі й неслов'янських.

Та, попри всі суперечки, факт залишається фактом: створивши власну писемність та зробивши класичний переклад Святого Письма слов'янською мовою (який, до речі, використовується й тепер у деяких богослужіннях), Кирило й Мефодій здійснили надзвичайно масштабну просвітницьку діяльність серед слов'ян. Вони зробили неоціненний внесок у розвиток духовності й культури слов'янського світу. Створення власного, самобутнього слов'янського алфавіту (кирилиці) поклало початок утвердженню культур слов'янських народів як рівноправних серед інших європейських культур. У цьому полягає велика історична заслуга братів Кирила та Мефодія.

Спадок Кирила та Мефодія став більш доступним для жителів тогочасних українських земель після Володимирового хрещення в 988 році. Відтоді церква стала головним поширювачем писемної культури. Для розвитку освіти при храмах і монастирях, а також у князівських дворах засновувалися школи й бібліотеки. При церковних і монастирських бібліотеках існували спеціальні майстерні, де переписували або перекладали з іноземних мов книги - здебільшого церковні, але й філософські та юридичні трактати, твори, які містили відомості зі світової історії, географії, астрономії.

Разом з тим, власне, не слід забувати, що слов'янська писемність була винайдена як інструмент місіонерства з метою донесення Слова Божого до людей рідною мовою. Хай би вона не втрачала цієї ролі й надалі служила потужним інструментом благовістя.

"Благовісник", 3,2018

# data[].attributes.attachment_link.title
Кирило та Мефодій: творці слов'янського слова

# data[].attributes.attachment_link.description
Кирило та Мефодій: творці слов'янського слова Писемне слово має більшу силу, ніж усне. Тому Господь не раз казав людям, які бачили його видіння: "Напиши!" Нині нам важко уявити усне мовлення без писемності, проте в часи, коли християнство стало проникати на терени сучасної України, ще не було символів, які б позначали звуки тогочасної мови.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Брати Кирило і Мефодій були великими просвітителями. Вони розробили алфавіт для багатьох слов'янських народів, чим обезсмертили своє ім'я.

Грецьке походження

Двоє братів були родом з міста Салоніки. У слов'янських джерелах збереглася стара традиційна назву Солунь. Вони народилися в родині успішного офіцера, який служив при наміснику провінції. Кирило з'явився на світ у 827 році, а Мефодій - 815-му році.
Із-за того що ці греки добре знали слов'янську мову, деякі дослідники намагалися підтвердити здогадку про їх слов'янське походження. Однак зробити це так нікому і не вдалося. У той же час, наприклад у Болгарії, просвітителів вважають болгарами (там теж використовують кирилицю).

Знавці слов'янської мови

Лінгвістичні пізнання знатних греків можна пояснити історією Солуні. В їх епоху це місто було двомовним. Тут існував місцевий діалект слов'янської мови. Міграція цього племені досягла свого південного кордону, уткнувшись в Егейське море. Спочатку слов'яни були язичниками і жили при родоплемінному ладі, так само, як і їх сусіди-германці. Однак ті чужинці, які селилися на кордонах Візантійської імперії, потрапили в орбіту її культурного впливу. Багато з них утворювали на Балканах колонії, стаючи найманцями константинопольського правителя. Біографія братів спочатку пішла різними шляхами.

Мирська кар'єра братів

Мефодій (в миру його звали Михайлом) став військовим і дослужився до звання стратега однієї з провінцій в Македонії. Це йому вдалося завдяки своїм талантам і здібностям, а також заступництву впливового царедворця Феоктиста. Кирило з ранніх років зайнявся наукою, а також вивчав культуру сусідніх народів. Ще до того як він відправився в Моравію, завдяки чому став всесвітньо відомим, Костянтин (ім'я до постриження в ченці) почав переводити глави Євангелія на слов'янську мову.
Крім лінгвістики Кирило вчив геометрію, діалектику, арифметику, астрономію, риторику і філософію у кращих фахівців у Константинополі. Завдяки своєму знатному походженню він міг розраховувати на аристократичний шлюб та державну службу в вищих ешелонах влади. Однак молодий чоловік не побажав такої долі і став хранителем бібліотеки в головному храмі країни - соборі Святої Софії. Але і там він довго не затримався, а скоро став викладати в столичному університеті. Завдяки блискучим перемогам у філософських диспутах він отримав прізвисько Філософа, яке іноді зустрічається в історіографічних джерелах. Кирило був знайомий з імператором і навіть відправлявся за його дорученням до мусульманського халіфу. У 856 році він з групою учнів прибув в монастир на Малому Олімпі, де його брат був настоятелем. Саме там Кирило і Мефодій вирішили створити азбуку для слов'ян.

Переклад християнських книг на слов'янську мову

У 862 році посли від моравського князя Ростислава прибули в Константинополь. Вони передали імператору послання від свого правителя. Ростислав просив греків дати йому вчених людей, які могли б навчати слов'ян християнської віри на їх власній мові. Хрещення цього племені відбулося ще до цього, але кожне богослужіння проходило на іноземній мові, що було вкрай незручно. Патріарх і імператор обговорили це прохання між собою і вирішили просити солунських братів відправитися в Моравію.
Кирило, Мефодій та їхні учні взялися за велику роботу. Першою мовою, на який були переведені основні християнські книги - болгарська. Біографія Кирила і Мефодія, короткий зміст якої є в кожному слов'янському підручнику історії, відома колосальною працею братів над Псалтирем, Апостолом та Євангелієм.

Подорож в Моравію

Проповідники відправилися в Моравію, де вони протягом трьох років вели службу і навчали людей грамоті. Завдяки цій роботі у 864 році відбулося хрещення болгар. Також вони побували в Закарпатській Русі й Панонії, де також славили християнську віру на слов'янських мовах. Брати Кирило і Мефодій, коротка біографія яких включає в себе безліч подорожей, скрізь знаходили уважно слухаючу аудиторію. Ще в Моравії у них виник конфлікт з німецькими священиками, які були там з подібною місіонерською місією. Ключовою відмінністю між ними було небажання католиків вести богослужіння на слов'янській мові. Ця позиція підтримувалась Римською церквою. Ця організація вважала, що хвалити Бога можна тільки трьома мовами: латинською, грецькою та івритом. Ця традиція існувала вже багато століть. Великого розколу між католиками і православними ще не сталося, тому Папа Римський все ще мав вплив на грецьких священиків. Він викликав братів до Італії. Вони також хотіли приїхати в Рим, щоб захистити свою позицію і розсудити німців в Моравії.

Брати в Римі

Брати Кирило і Мефодій прибули до Адріану II в 868 році. Він прийшов до компромісу з греками і дав свою згоду на те, щоб слов'яни могли вести богослужіння на рідних мовах. Морави (предки чехів) були хрещені єпископами з Риму, тому формально перебували під юрисдикцією Папи.
Ще перебуваючи в Італії, Костянтин сильно захворів. Коли він зрозумів, що скоро помре, грек прийняв схиму і отримав чернече ім'я Кирило, з яким і став відомий в історіографії та народній пам'яті. Перебуваючи на смертному ложі, він просив брата не кидати загальну просвітницьку справу, а продовжити свою службу серед слов'ян.

Продовження проповідницької діяльності Мефодія

Кирило і Мефодій ще за життя стали шанованими в Моравії . Коли молодший брат повернувся туди, йому стало набагато легше продовжити виконувати свій обов'язок, ніж 8 років тому. Однак невдовзі ситуація в країні змінилася. Колишній князь Ростислав зазнав поразки від Святополка. Новий правитель орієнтувався на німецьких покровителів. Це призвело до зміни у складі священиків. Німці знову почали лобіювати ідею проповіді на латині. Вони навіть закрили Мефодія в монастирі. Коли про це дізнався папа Іоанн VIII, він заборонив німцям вести літургії до тих пір, поки вони не звільнять проповідника. З таким опором ще не стикалися Кирило і Мефодій. В 874 році Мефодій нарешті був випущений на свободу і знову став архієпископом. Однак у Римі вже відкликали свій дозвіл на богослужіння моравською мовою. Тим не менш, проповідник відмовився підкорятися змінного курсу католицької церкви. Він почав проводити таємні проповіді та обряди слов'янською мовою.

Останні клопоти Мефодія

Його завзятість не пройшло даремно. Коли німці знову спробували очорнити, Мефодій відправився у Рим і, завдяки своїм здібностям оратора, зміг захистити свою точку зору перед Папою. Йому була дана спеціальна булла, яка знову дозволяла богослужіння національними мовами. Слов'яни з гідністю оцінили безкомпромісну боротьбу, яку вели Кирило і Мефодій. Незадовго до своєї смерті молодший брат повернувся у Візантію і провів у Константинополі кілька років. Останньою великою працею виявився переклад на слов'янську мову "Старого Завіту", з яким йому допомогали вірні учні. Він помер у 885 році в Моравії.

Значення діяльності братів

Азбука, створена братами, з часом поширилася в Сербії, Хорватії, Болгарії і на Русі. Сьогодні кирилиця використовується усіма східними слов'янами. Це українці, білоруси і росіяни. Біографія Кирила і Мефодія для дітей викладається в рамках шкільної програми цих країн. Цікаво, що первісна азбука, створена братами, з часом стала в історіографії глаголицею. Інший її варіант, відомий як кирилиця, з'явився трохи пізніше завдяки працям учнів цих просвітителів. Цей науковий спір залишається актуальним. Проблема полягає в тому, що до нас не дійшло давніх джерел, які могли б напевно підтвердити якусь конкретну точку зору. Теорії будуються тільки на другорядних документах, що з'явилися пізніше. Тим не менш, внесок братів складно переоцінити. Кирило і Мефодій, коротка біографія яких повинна бути відома кожному слов'янину, допомогли не тільки поширити християнство, але й зміцнити національну самосвідомість серед цих народів. Крім того, навіть якщо припустити, що кирилиця була створена учнями братів, то все одно вони спиралися на їх роботу. Особливо це очевидно у випадку з фонетикою. Сучасні кириличні абетки перейняли звукову складову у тих письмових символів, які були запропоновані проповідниками. І Західна, і Східна церква визнають важливість діяльності Кирила і Мефодія. В Україні День слов'янської писемності і культури відзначається щорічно 24 травня згідно з Указом Президента України "Про День слов'янської писемності і культури" від р. № 1096/2004. В Болгарії створений орден їх імені. Кирило і Мефодій, цікаві факти з біографії яких публікуються в різних монографіях, як і раніше, привертають увагу нових дослідників мов та історії.

# data[].attributes.attachment_link.title
Кирило і Мефодій: коротка біографія, цікаві факти з біографії, створення слов'янської абетки | КОБЮ

# data[].attributes.attachment_link.description
Брати Кирило і Мефодій були великими просвітителями. Вони розробили алфавіт для багатьох слов'янських народів, чим обезсмертили своє ім'я. Двоє братів були родом з міста Салоніки. У слов'янських джерелах збереглася стара традиційна назву Солунь. Вони народилися в родині успішного офіцера, який служив при наміснику провінції. Кирило з'явився на світ у 827 році, а Мефодій - 815-му році.

# data[].attributes.headline
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.subject
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.headline
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.subject
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.headline
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.subject
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.headline
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.subject
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.headline
Брати канонізовані Східною Церквою і названі «рівноапостольними» та причислені до святих Західною Церквою. Папа Іван-Павло II оголосив святих «покровителями» Європи.

# data[].attributes.subject
Брати канонізовані Східною Церквою і названі «рівноапостольними» та причислені до святих Західною Церквою. Папа Іван-Павло II оголосив святих «покровителями» Європи.

# data[].attributes.headline
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.subject
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.headline
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.subject
ЗАПИТАННЯ ВІКТОРИНИ

# data[].attributes.headline
Кирилиця — алфавітна система письма в країнах Східної Європи, Північної і Центральної Азії. Одна з двох абеток староцерковнослов'янської мови, що лягла в основу алфавітів слов'янських мов та десятків різних мов світу.

# data[].attributes.subject
Кирилиця — алфавітна система письма в країнах Східної Європи, Північної і Центральної Азії. Одна з двох абеток староцерковнослов'янської мови, що лягла в основу алфавітів слов'янських мов та десятків різних мов світу.

# data[].attributes.headline
У 863 році за допомогою брата Мефодія та учнів Костянтин склав старослов'янську абетку і перевів на болгарську мову з грецької основні богослужебні книги. Графіка кириличної азбуки була близькою грецькому та візантійському алфавітові. 

# data[].attributes.subject
У 863 році за допомогою брата Мефодія та учнів Костянтин склав старослов'янську абетку і перевів на болгарську мову з грецької основні богослужебні книги. Графіка кириличної азбуки була близькою грецькому та візантійському алфавітові. 

# data[].attributes.headline
Кирилиця — цілком оригінальна система слов'янської писемності, яка є складною творчою переробкою грецького алфавіту. Азбука кирилиці складалася з 43 літер, у тому числі з 24 грецьких і 19 оригінальних слов'янських. 

# data[].attributes.subject
Кирилиця — цілком оригінальна система слов'янської писемності, яка є складною творчою переробкою грецького алфавіту. Азбука кирилиці складалася з 43 літер, у тому числі з 24 грецьких і 19 оригінальних слов'янських. 

# data[].attributes.headline
Щорічно 24 травня всі слов'янські країни вшановують пам'ять святих рівноапостольних Кирила і Мефодія – творців слов'янської писемності. 

# data[].attributes.subject
Щорічно 24 травня всі слов'янські країни вшановують пам'ять святих рівноапостольних Кирила і Мефодія – творців слов'янської писемності. 

# data[].attributes.headline
Після прийняття християнства (988 рік) на території Київської Русі були відомі два типи письма – кирилиця (від імені Костянтина Філософа, в чернецтві Кирила) і глаголиця (від давньослов'янського "глагол", що означає "слово").

# data[].attributes.subject
Після прийняття християнства (988 рік) на території Київської Русі були відомі два типи письма – кирилиця (від імені Костянтина Філософа, в чернецтві Кирила) і глаголиця (від давньослов'янського "глагол", що означає "слово").