# data[].attributes.headline
Ментальна карта

# data[].attributes.subject
Ментальна карта

# data[].attributes.headline
Реєстраційна форма

# data[].attributes.subject
Реєстраційна форма

# data[].attributes.headline
Поточне анкетування

# data[].attributes.subject
Поточне анкетування

# data[].attributes.headline
Підсумкова форма

# data[].attributes.subject
Підсумкова форма

# data[].attributes.headline
План Проекту

# data[].attributes.subject
План Проекту

# data[].attributes.body
Назва проекту: Досягнення китайської культури.

Клас 7 клас

Назва за програмою « Держава і суспільство в середньовічному Китаї.

Ключове питання Чи можна досягти неможливого?

Тематичні питання

Для групи 1 (Історики) – Якою була роль імператора в середньовічному Китаї?

Як змінювалась роль імператора в різні періоди середньовічної історії?

Які були головні механізми підтримання влади імператора?

Яка була роль імператорського двору та радників у прийнятті політичних рішень?

Які адміністративні та військові функції виконував імператор?

Які виклики виникали перед імператорами під час внутрішніх повстань та заколотів?

Для групи 2 (Дослідники) – Як розвивалася внутрішня та зовнішня торгівля?

Які були основні галузі економіки в середньовічному Китаї?

Які технологічні нововведення сприяли економічному зростанню?

Які товари імпортувалися до Китаю?

Як війни та повстання впливали на торговельні мережі та економіку загалом?

Для групи 3 (Науковці) – Які були досягнення середньовічного Китаю в галузі науки і техніки?

Які винаходи та відкриття здійснили китайські вчені?

Як ці досягнення вплинули на життя суспільства та його розвиток?

Як китайські винаходи поширювались на Захід і інші частини світу?

Який був вплив цих досягнень на світову науку та технології?

Які технології виробництва паперу, порцеляни, шовку та металів були розроблені?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Євген Бучукурі

# data[].attributes.attachment_link.title
Середньовічний  Китай (урок 7 класу)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Одеська загальноосвітня школа №89

# data[].attributes.attachment_link.title
Китай і Японія в добу Середньовіччя

# data[].attributes.headline
Традиційні китайські свята

# data[].attributes.subject
Традиційні китайські свята

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Традиційні китайські свята — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.headline
Історія китайської кухні

# data[].attributes.subject
Історія китайської кухні

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Історія китайської кухні - розвиток кулінарних технік протягом існування китайської цивілізації, використання різних продуктів, способів їх вживання, становлення кулінарних церемоніалів.

Становлення китайської державності (культури Яншао, Луншань, Ерлітоу) відбувалося в декількох центрах: на півночі - на рівнинах біля річки Хуанхе, частково - в гірських та пригірських місцинах; на півдні в гирлі та центральній частині річки Янцзи. З розширенням меж держав на схід та південь призвело до збагачення культури й відповідно кулінарії новими продуктами (насамперед рисом), стравами (збільшилося кількість застосування риби, свинини).

Утворення царств, а особливо імперії, призвело до формування імператорського двору, вищої знаті, яка стала більш вимогливішою стосовно приготування своїх страв. З'явилася конкуренція стосовно більш незвичного продукти або засобу приготування. Кліматичні умови також вимагали швидкого приготування та споживання, не залишаючи на потім.

Протягом історії Китай декілька разів опинявся під владою інших народів, насамперед тюркських, монгольських. що в свою чергу також вплинуло на формування китайської кухні. Багато продуктів було запозичено завдяки долучанню китайців до світової торгівлі через Шовковий шлях. Певний вплив мало економічне панування європейців та американців з 2-ї пол. XIX до 1-ї пол XX ст.

Іншим фактором, що вплинув на своєрідність китайської кухні став розвиток традиційної медицини, яка розглядала їжу як основу міцного здоров'я - "Їжа є ліками, ліки є їжою".

Протодержави

З утворенням перших постійних поселень починає змінюватися кулінарні вподобання. окрім м'яса диких тварин, молоко, стали споживати продукти з борошна. Археологами виявлено локшину, якій 4 тис. років. її виготовили з зерен італійського мишія та просо. Це відбиває факт про незавершення переходу від збиральництва. Легендарному імператорові Шень-нуну приписують початок землеробства, вирощування проса в великих обсягах.

Збільшується перелік м'ясних і рибних страв, чому сприяє розвиток державності. В часи розпаду Східної Чжоу формуються умови для утворення регіональних особливості. В часи Цін починають збільшується в раціоні рис.

Розвиваються ритуали споживання їжі. У своїй праці "Книга ритуалів" Конфуцій писав, що під час їжі вино і суп знаходиться праворуч, тоді як страва має бути зліва. Людині не слід жадібно ковтати їжу, переважно ретельно жувати і повільно ковтати. А також не потрібно створювати шум під час прийому їжі.

Також з'являються перші палички для їжі, що використовувались для приготування їжі, перемішування вогню та подавання шматочків їжі до миски.

Утворення сталої імперії, формування двору володаря та еліти сприяли значному розвитку. Також є більше відомостей про кулінарні смаки тодішніх китайців.

В цей період найпоширенішими культурами, які споживалися, були пшениця, ячмінь, рис, просо та мишій, квасоля. З фруктів та овочі переважали каштани, груші, сливи, персики, дині, абрикоси, морелла, гарбуз, жужуба, бамбукові паростки, гірчичну зелень та таро. Зі свійських птахів полюбляли страви з курей, мандаринок, гусей, з дичини - сову, фазана, сороку, олень сика і бамбукову куріпку. Споживали баранину, верблюжатину, собачатину, свинину, дику оленятину, Численними були рибні страви, та страви з черепах. Приправи включали цукор, мед, сіль, вперше з'являється соєвий соус. З алкоголю вживали жовте вино і пиво. також з Середньої Азії завозилося виноградне вино, але лише для імператора й знаті.

Було розроблено методи зберігання їжі (спочатку для військових), такі як сушка м'яса, смаження та сушіння зерна. Полководець Бан Чао привіз з Середньої Азії рецепт тістечка шаобін.

Вперше при імператорському дворі та серед вищої знаті стали застосовувати палички для їжі під час вживання страв. Починають застосовувати сковорідку вок, але лише для сушіння зерна.

З Центральної та Передньої Азії до Китаю потрапляють такі продукти як кунжут, горох, цибуля, коріандр та огірок.

Розпад Китаю, на території якого тюркські та монгольські племена формують власні держави, поширюючи нові традиції. Тепер збільшується кількість м'ясних страв, насамперед баранини і козлятини. Також багато вживають молочних продуктів (козячого молока, кумису, йогуртів). Навпаки у державах, де зберегли владу китайські династії розвинулося неприйняття молочних продуктів як страв ворогів та окупантів.

Основною їжею були рис і випічка з тіста, вживали багато ячменю, проса та овочевих бобів. Додатковою їжею були овочі (ріпа, соя, ревень, ямс, таро) фрукти (груші, абрикоси, персики, яблука, гранати, жужуба. інжир) горіхи (фундук, фісташки, кедрові горіхи, каштани, волоські горіхи), коріння женьшеню, риба, на півночі цінувалося м'ясо (баранина, свинина, морська видра, ведмежатина, верлюжатина), особливо цінувалася собачатина, а на півднін - уздовж узбережжя морепродукти (варені медузи з корицею, сичуанським перцем, кардамоном та імбиром, устриці з вином, смажені кальмари з імбиром та оцтом, краби). У IX ст. було заборонено вживати телятину та яловичину. До їжі додавали різноманітні приправи. Збільшують кількість та перелік завезених продуктів з країн Середньої Азії, Персії Індостану.

Їли паличками з бамбука, слонової кістки або срібла. Майже не вживали молока, кисломолочних продуктів. Продукти споживали лише вареними або смаженими.

З VII ст. з'явився цукор-пісок, який стали завозити з Північної Індії. Поширюється приготування різних тістечок та тортів.

Улюбленим напоєм був чай (насамперед на півдні), який варили як суп, а не заварювали його кип'ятком. Прості китайці запивали страву водою, а заможні - просяним чи рисовим вином.

Розвиваються методи зберігання їжі: селяни "консервували" продукти, викопуючи рови в землі, куди закладали загорнути продукти, а також засолювали м'ясо і рибу. Імператор і знать стали використовувати крижані ями.

З'являються такі заклади як ресторани, де готують професійні кухарі. Клієнтам пропонують на вибір страви з меню. Зазвичай тут вдосконалювали регіональні кухні. Загалом вони розвивалися традиції танського періоду. Вже в цей період фахівці відзначали основні кухні: наньші (південна), беньші (північна) й чуанфан (сичуанська).

Їжею бідних верств населення залишалися рис, свинина та солона риба. Більш заможні вживали птахів, дичину, морепродукти, фрукти та овочі.

Після падіння династії Північна Сун багато кулінарних традицій було перевезено на південь, куди переміщено було столицю. Внаслідок цього відбувається поєднання північних та південних кулінарних традицій, які тривалий час були в значній мірі обособлені. З'являється ресторанна спеціалізація: усі страви готували з одного продукту, чи в одній формі (варені, холодні, гарячі, заморожені тощо). Особливо популярними були невеличкі ресторанчики, де подавали локшину з різними соусами і наїдками. Входить у вжиток застосування комбінованих страв з м'яса (риби) у поєднанні з фруктами. Збільшується перелік тістечок і інших смаколиків. Особливо популярними було гуоші - десерти з борошна, меду та цукру у формі дівчат або вояків.

В кухні стали більше застосовувати рибу та морепродукти, збільшився перелік супів, поширення набули різні млинці. Набуває загального поширення рисове вино, соки з груші, ліджи, медові та імбирні напої, чай.

Завдяки утворенню великої Монгольської імперії (від Дунаю до Жовтого моря) розширюються продукти, які застосовують в приготування. техніки та засоби кулінарії. Так, з'являється та завойовую популярність сорго. В цей час сформовується Юньнанська кухня (під впливом монгольської), де стали більше застосовувати молочних продуктів.

Палички для їжі в цю добу набули загального вжитку як для подачі, так і для їжі.

Через те, що Китай стає частиною Колумбового обміну тут з'являються продукти з Америки, насамперед кукурудза, батат та арахіс. Батат зрештою стає традицією їжею китайської голоти.

В цей період вок стала використовуватися для перемішування, обварювання, а також варіння, пропарювання, смаження та смаження.

Стали використовувати нові культурні рослини кукурудзу, арахіс та тютюн, які привозили європейські торговці.

У цей період китайська кулінарія переживає розквіт. З'являються численні книги гурманів, де представленні численні рецепти, зокрема Юань Мея та його праця "У парку рецептів". В цей період остаточно формується Пекінська кухня, що тепер складається з імператорської та аристократичної.

Республіка

Повалення монархії в 1911 році призвело до того, що було звільнено імператорських кухарів. Останні стали відкривати власні ресторани. Внаслідок цього китайська кухня становилася менш елітарною. Тепер кухарі розробляли рецепти, щоб висока якість приготування поєднувалася зі звичайними продуктами.

Втім з початку громадяннської війни багато кухарів виїхало до Гонконгу, Сінгапуру, Тайваню, сприявши тим самим формуванню тут власних кухонь.

За часів КНР внаслідок економічних та продовольчих криз кількість та різноманітність продуктів та страв значно знизилася (окрім як для керівництва держави). У 1960-х роках формується кухня в стилі культурної революції (або маоїстську), основою якою були каші (насамперед рисова та кукурудзяна). Вона зберігала популярність й в 1990-х роках. Проте з кінця 1970-х років через поліпшення економічної ситуації починається відродження китайської традиційної кухні. До кінця 1990-х років набуває поширення так звана китайська ісламська кухня, заснована на традиціях ісламських народів з західних провінцій КНР.

Регіональні кухні Китаю

Основна регіоналізація китайської кухні проходить межею Північ-Південь. Це було закладено ще в період утворення перших поселень і перших царств ( Чжоу та її нащадки на півночі, Чу, У, Юе і Шу на півдні). В першій групі були власні китайці та їх традиції, південні народи за культурою були ближче до теперішніх тайців, лаосців та в'єтнамців. На півночі вирощували пшеницю та свиней, на півдні - рис та птахів. Відповідно основні страви готувалися з цих продуктів.

Протягом політичної історії, коли на території Китаю існувала декілька держав, також вплинуло на регіоналізацію. У XIX ст. значення мало утворення мегаполісів. На сьогодні китайську кухню поділяють також на 4 блоки кухонь (шкіл), які в свою чергу розділені на більш дрібні. Втім "школи" регіональних кухонь мають спільні риси. Це Шаньдунська кухня 9відома також як кухня Лу), яка складається з Пекінської (поділена на Імператорську, Аристократичну, Тяньцзінську), Північносхідну, кухню Шаньсі); кухня Цзяньсу (скорочено Су, або Ян), що складається з Хуаянської, Анхойської, Шанхайської, Чжецзянської, Хенанської і Хубейської); Ґуандунська (кантонська) кухня - з Чаошанської, кухні Хакка, Фуцзянської, Хайнанської, Гонконзької, кухні Макао; Сичуанська кухня - з Гуйчжоуської, Хунанської, Юньнанської, кухонь Цзянсі і Шеньсі. Низка дослідників виокремлюють субрегіональні кухні (Фуцзянська, Анхойська, Чжецзянська, Хунанська) як самостійні.

Needham, Joseph (1980). Science and Civilisation in China: Volume 5, Chemistry and Chemical Technology, Part 4, Spagyrical Discovery and Invention: Apparatus, Theories and Gifts. Rpr. Taipei: Caves Books, 1986.

Judith Farquhar. Appetites: Food and Sex in Postsocialist China. (Durham, NC: Duke University Press; Body, Commodity, Text Series, 2002). ISBN 0-8223-2906-9.

Wu, David Y. H., and Sidney C. H. Cheung. ed., The Globalization of Chinese Food. (Richmond, Surrey: Curzon, Anthropology of Asia Series, 2002). ISBN 0-7007-1403-0.

Crosby, Alfred W., Jr. (2003). The Columbian Exchange: Biological and Cultural Consequences of 1492; 30th Anniversary Edition. Westport: Praeger Publishers. ISBN 0-275-98092-8.

Swislocki, Mark. Culinary Nostalgia: Regional Food Culture and the Urban Experience in Shanghai. (Stanford, CA: Stanford University Press, 2009). ISBN 978-0-8047-6012-6.

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія китайської кухні - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Історія китайської кухні - розвиток кулінарних технік протягом існування китайської цивілізації, використання різних продуктів, способів їх вживання, становлення кулінарних церемоніалів. Становлення китайської державності (культури Яншао, Луншань, Ерлітоу) відбувалося в декількох центрах: на півночі - на рівнинах біля річки Хуанхе, частково - в гірських та пригірських місцинах; на півдні в гирлі та центральній частині річки Янцзи.

# data[].attributes.headline
Китайська архітектура

# data[].attributes.subject
Китайська архітектура

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Мала пагода диких гусей, Сіань

За п'ятитисячолітню історію китайської цивілізації збереглося чимало архітектурних споруд, багато з яких по праву вважаються шедеврами світового масштабу. Їх оригінальність відображує безперервність традиційної культури з одного боку та локальне різноманіття з іншого. Починаючи з династії Хань (209 до н.е.) китайська архітектура, разом з іншими культурними явищами, почала розповсюдження у Східній та Південній Азії. У свою чергу, із проникненням буддизму у 1 ст. н.е., місцеві традиції зазнали певного зовнішнього впливу, який підсилився із початком колоніальної епохи.

Способи з'єднання дерев'яних балок з трактату Інцзао Фаши, 1103 рік н. е.

Переважна більшість будівель в стародавньому Китаї будувалися з дерева (рідше з глиняної цегли). Чи то житловий будинок або імператорський палац, в першу чергу в землю вбивали дерев'яні стовпи, які вгорі з'єднувались балками. На цій підставі потім зводилася покрівля, що покривалась згодом черепицею. Прорізи між стовпами заповнювалися цеглою, глиною, бамбуком або іншим матеріалом. Таким чином, стіни не несли функції несучої конструкції.

Стародавні китайці, ймовірно, одні з перших використовували "потоковий метод" в архітектурі. Стандартна конструкція споруд дозволяла точно знати розміри деталей, з яких вона зводилася. Тому будівельники могли виготовляти їх окремо, а потім збирати безпосередньо на місці будівництва. В результаті зведення здійснювалося ударними темпами. Наприклад, імператорська резиденція - Заборонене місто в Пекіні, загальною площею 720 000 квадратних метрів була побудована всього за 13 років. Для порівняння, тільки на спорудження купола собору Санта-Марія-дель-Фйоре у Флоренції було витрачено близько 30 років.

Оскільки дерево володіє певною гнучкістю і пружністю, то в порівнянні з кам'яними спорудами, дерев'яні стійкіші до землетрусів.

При всіх своїх перевагах, дерев'яні конструкції мають й істотні недоліки, головні з яких - недовговічність і пожежонебезпека. Багато архітектурних пам'ятників згоріли від ударів блискавок або постраждали від пожеж.

Храм неба

Пайлоу в Пін'яо

Ворота, що ведуть в похоронний комплекс імператорів династії Мін

Тулоу

# data[].attributes.attachment_link.title
Китайська архітектура - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
За п'ятитисячолітню історію китайської цивілізації збереглося чимало архітектурних споруд, багато з яких по праву вважаються шедеврами світового масштабу. Їх оригінальність відображує безперервність традиційної культури з одного боку та локальне різноманіття з іншого. Починаючи з династії Хань (209 до н.е.) китайська архітектура, разом з іншими культурними явищами, почала розповсюдження у Східній та Південній Азії.

# data[].attributes.headline
Стародавній китайський одяг. Краса, здоров'я та гармонія

# data[].attributes.subject
Стародавній китайський одяг. Краса, здоров'я та гармонія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
(Minghui.org) На картинах китайських художників минулих династій зображено жінок у багато прикрашених вбраннях, які покривали їх у кілька шарів з голови до ніг. Але це робилося більшою мірою для зручності, ніж для краси. Традиційний китайський одяг - чоловічий та жіночий - виконував безліч функцій: від прояву поваги до зміцнення здоров'я.

Нижче наведено деякі приклади.
Головний убір (футоу) та квіткові шпильки для волосся
Головний убір у стародавньому Китаї називали футоу. Звичай носити головні убори з'явився в династії Хань, а назва футоу виникла під час Північної Чжоу (557-581 роки нашої ери). За часів династії Суй (581-618 роки нашої ери) головні убори стали модними та дуже поширеними. На той час людям усіх соціальних верств, незалежно від статі, подобалося носити головні убори різної форми. Їх уважали важливим компонентом повсякденного одягу.

Звичай носити футоу в стародавньому Китаї ґрунтувався на теорії п'яти елементів, теорії їнь та ян поряд із гармонією саньцай (гармонія трьох основ - Неба, Землі та людини)

Небо і Земля демонструють модель їнь та ян протягом дня та ночі. Також усе циклічно проходить крізь чотири сезони. Аналогічно людське тіло складається з п'яти їнь-органів і шести ян-органів; воно виявляє зміни через 12 головних каналів та 8 додаткових каналів, якими циркулюють ці, кров та енергія.

Стародавні китайці вірили, що небо кругле, а земля квадратна, і що люди створені з круглою головою та квадратними ногами відповідно до законів природи. Таким чином, людина повинна жити і дотримуватися небесних законів, бути справедливою та прямою у відносинах з іншими людьми.

Також життя має бути збалансоване за принципом їнь та ян, а також відповідно до змін чотирьох сезонів. Тобто людина повинна утримуватися від хвилювань, хтивості та надмірних сплесків емоцій. Люди повинні дбати про своє здоров'я та розвивати чесноти.

У ті часи були поширені шпильки з квітами для волосся. Вони символізували благословення, святковість та вдячність. Люди носили їх в особливих випадках: під час здійснення обрядів і ритуалів поклоніння, якими вшановували Небо та Землю, фестивалів, під час імператорських придворних банкетів, заходів з приводу вручення імператорських нагород, церемоній присвоєння титулів, святкувань на честь отримання високих оцінок тощо.

У Сун Ши ("Історії династії Сун") йдеться: "Футоу та квіткові шпильки для волосся були відомі як головні убори. Їх надягали, щоб відсвяткувати відродження країни, провести ритуали на околицях та простежити за поверненням імператора до палацу. Вони підходили для випадків, таких як висловлення подяки володарю".

Багато вчених і чиновників у період династії Тан полюбляли квіткові шпильки, і ця традиція тривала в період династії Сун. Відома історія під назвою "Квіткові шпильки чотирьох імператорських чиновників" про те, як колись Хань Ци, Ван Гуй, Ван Аньши та Чень Шенчжи закололи волосся однаковими шпильками й зустрілися в одному місці. Усі четверо пізніше стали високопоставленими імператорськими чиновниками за часів династії Сун.

Третій тип традиційного головного убору - мо'є - являє собою тканину, яку у вигляді обідка пов'язують на лоба. Її зазвичай прикрашають ювелірними виробами, дорогоцінними металами та камінням. Разом з футоу, квіткові шпильки для волосся та мо'є мали на меті збереження здоров'я: захищали акупунктурну точку Байхуей від вітру та холоду.

Традиційна китайська медицина вважає, що "в голові сходяться всі канали ян". Акупунктурна точка Байхуей знаходиться в місці перетину всіх цих каналів.

Якщо ця точка перетину пошкоджена, то, згідно з китайською медициною, людина відчуватиме запаморочення, шум у вухах, біль у шиї, у неї буде нечіткий зір і млявість. У китайській історії описано випадок, коли дисфункція акупунктурної точки Байхуей ввела в глибоку кому наслідного принца Го. Його повернув до життя Бянь Цюе, легендарний китайський лікар. Бянь довелося використати голку, щоб стимулювати акупунктурну точку Байхуей принца, що пожвавило його.
Пояси
Ми бачимо, що кожна людина, яку зображено на картині, має пояс навколо талії, де циркулює канал Дай.

У класичних китайських творах йдеться: "Канал Дай починається з дотику Цзі Се. Він обходить талію і спускається спереду, як ремінь. Він підтримує всі поздовжні меридіани й утримує їх у нормальній рівновазі, подібно до того, як людина носить пояс, щоб підтримувати та врівноважувати свій одяг".

Згідно з Наньцзін (класичний твір, що описує 81 проблему здоров'я з точки зору медицини), якщо меридіан Дай має дисфункцію, то навколо черевної порожнини відчуватиметься здуття, ніби ви сидите у воді.

У класичних китайських творах згадується, що канал Дай є перетином трьох окремих каналів - Жень, Чун і Ду. Усі три канали відіграють важливу роль у китайській медицині. Канал Жень відповідальний за живлення плоду в жінки, канал Чун як "море всіх каналів ян", а канал Ду відіграє роль первинного каналу ян у жінці, який надає руху всім іншим каналам ян. Канали Жень, Чун і Ду беруть початок в одній точці, але йдуть різними проходами, і всі вони проходять через канал Дай.

На канал Дай також може впливати статевий акт. Зокрема, у китайській медицині вважається, що якщо людина не зможе утримуватися від різних емоцій і вдається до чуттєвих задоволень, її канал Дай стане слабким. Це, своєю чергою, завдасть шкоди ниркам, виснажить кістковий мозок і зробить спину твердою, а ноги важкими.

У творі " Бянь Цюе синь шу" ("книга думок Бянь Цюе") відзначається зв'язок через меридіан Дай між надмірною статевою активністю та нирками. У цьому творі також згадуються інші симптоми слабкого меридіана Дай, такі як інсульт, гонорея, виділення зі статевих органів чоловіка та жінки, перенапруга нирок, оніміння кінцівок, біль у животі, кров у випорожненні, атрофія кісток, біль у спині та загальна слабкість. Також Фуке Ючи (якого високо шанував класик з гінекології Шень Цзіньао, лікар періоду династії Цін) додатково обговорив наслідки для жінок, які мали надмірну статеву активність. Колір виділень з їхніх статевих органів сигналізуватиме про проблеми конкретних органів: зелений для печінки, червоний для серця, жовтий для селезінки, білий для легень і чорний для нирок.

Оскільки канал Дай є ключем для підтримки здоров'я у багатьох ділянках тіла, пояси носили над його загальною ділянкою, щоб захистити цей важливий зв'язок.
Довгий одяг та сукні
Чоловіки на картині вгорі одягнені в довгий одяг та чоботи, вони мають вигляд доброчесних та благородних. Жінки одягнені в довгі вільні сукні, елегантні та витончені. Чому давнім людям подобалося носити довгий одяг та сукні?

Як згадувалося вище, людське тіло має 12 головних каналів та вісім додаткових каналів - це канали Жень, Ду, Дай, Чун, Їньвей, Янвей, Їньцяо та Янцяо. Ці додаткові канали допомагають тілу заповнювати те, чого бракує, і зберігати те, що в надлишку.

Відповідно до Проблеми зі здоров'ям №28 у Наньцзін, канали Янвей та Їньвей допомагають регулювати циркуляцію всіх каналів в організмі та зберігати те, що є в надлишку. Канал Янвей починається в акупунктурній точці Байхуей на маківці голови, а канал Їньвей починається в акупунктурній точці Хуейїнь.

Стародавні люди порівнювали вісім додаткових каналів з річищами та озерами. Коли Ці та крові в тілі вдосталь, вони зберігаються в межах восьми додаткових каналів. Коли Ці та кров у тілі слабкі та їх недостатньо, організму будуть потрібні Ці та кров, що зберігаються в додаткових каналах, щоб компенсувати те, чого не вистачає. Канали Їньвей та Янвей відіграють роль регулятора, щоб забезпечити хороший баланс Ці та крові в людському тілі.

Канали Янвей, Їньвей, Янцяо та Їньцяо беруть початок у гомілковостопному суглобі. Тому кажуть, що довгий одяг і сукні, які носили в давнину, функціонують як береги річок і забезпечують ефективний рух Ці та крові в потрібних напрямках.
Зіпсований одяг шкідливий для здоров'я
Ми бачили, що здоров'я було пріоритетом для стародавніх китайців у всіх аспектах їхнього повсякденного життя, зокрема й те, як вони одягалися. Але ситуація кардинально змінилася.

Коли в наш час ви виходите в магазин або йдете вулицею, ви бачите чоловіків і жінок в одязі з розрізами, зробленими спеціально. Улітку деякі люди носять вбрання, що оголює плечі, пупок та стегна. Деякі носять хіпхагери, штани що обтягують, з талією нижче за природну талію людини. Взимку деякі люди не носять шкарпеток, а в декого волосся у безладному стані.

Стародавні люди вважали, що так одягатися недоречно, оскільки це приверне злих духів і завдасть шкоди здоров'ю. Це тому, що багато важливих акупунктурних точок мають розташування на голові, шиї, плечах, колінних суглобах, кісточках і так далі. Якщо ці частини тіла постійно оголюються, це призведе до витоку енергії ян і дозволить злим істотам потрапити до тіла. Ці істоти блокують акупунктурні точки та ушкоджують внутрішні органи.

Стародавні люди одягалися, щоб захиститися від шести несприятливих елементів - вітру, холоду, тепла, вологості, сухості та вогню. Їхній одяг був не лише зовні елегантним, а й створював відчуття чистоти і викликав повагу.

Однак у сучасному одязі найуразливіші частини людського тіла часто залишаються оголеними. У давнину говорили про появу болю у плечах у віці 50 років, тоді як люди сьогодні скаржаться на біль у плечах у віці 20 років. Відвертий одяг також заохочує виникнення нездорових думок у людей, які перебувають поряд із людиною, що носить цей одяг. Одяг та аксесуари із зображеннями скелетів чи дияволів також уважалися тим, що приваблює негативну енергію.

Нині, коли складне суспільство викликає у людей сильний стрес, можливо, ми можемо черпати натхнення в тому, як жили давні люди. Це може принести користь не тільки нам самим, а й зробити наше суспільство кращим загалом.
Використана література:
А-В Класична акупунктура та припікання
Хуанді Нейцзін - Ліншу
Нань Цзін
Акушерство та гінекологія Фу Цінчжу
Бянь Цюе синь шу
Історії династії Сун
Жумень Шицінь (давня медична книга, написана за часів династії Цзінь)

# data[].attributes.attachment_link.title
Стародавній китайський одяг. Краса, здоров'я та гармонія | Фалунь Дафа - Мінхуей

# data[].attributes.attachment_link.description
(Minghui.org) На картинах китайських художників минулих династій зображено жінок у багато прикрашених вбраннях, які покривали їх у кілька шарів з голови до ніг. Але це робилося більшою мірою для зручності, ніж для краси. Традиційний китайський одяг - чоловічий та жіночий - виконував безліч функцій: від прояву поваги до зміцнення здоров'я.

# data[].attributes.headline
ІСТОРІЯ КИТАЙСЬКИХ НАРОДНИХ ТАНЦІВ

# data[].attributes.subject
ІСТОРІЯ КИТАЙСЬКИХ НАРОДНИХ ТАНЦІВ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ЯК ВСЕ ПОЧИНАЛОСЯ

Протягом тисяч років, кожен китайський танець, який був придуманий в якомусь окремому поселенні або в рамках етнічної групи, був про суть унікальним. У Китаї існувало 50 різних етнічних груп, кожна з яких розробила свої власні танці. Танці в Китаї протягом багатьох поколінь не були централізовані і не документувалися. Так тривало аж до приходу до влади династії Хань, яка правила з 206 р до н.е. до 220 м н.е. При династії Хань, імператорська родина створила так званий "музичний двір", метою якого було зібрати всі танці в одному місці, де вони могли б бути документально зафіксовані для майбутніх поколінь. Незабаром був складений список народних танців різних сіл і етнічних груп.

РОЗВИТОК КИТАЙСЬКОГО ТАНЦЮ

Китайський танець почав розвиватися бурхливими темпами під час правління династії Тан з 618 р до 907 м н. Згідно з інформацією культурного відділу тайбейського економічного і культурного бюро в Х'юстоні, династія Тан зібрала "кращі танцювальні таланти країни для виконання чудового, величного і раніше небаченого танцю" Музика десяти рухів ".

Танець швидко розвивався за часів династії Тан через початок епохи економічного процвітання, яка була результатом торгівлі з Індією, Кореєю та іншими азіатськими країнами, а також з Римом. Оскільки Китай почав торгувати з цими країнами, танці, природно, виявилися під впливом культур заїжджих торговців. Протягом цього періоду, китайський танець в значній мірі почав залежати від взаємодії з іншими видами мистецтва. Наприклад, реквізит і костюми стали важливими елементами китайського танцю.

ВИДИ КИТАЙСЬКОГО ТАНЦЮ

Є чотири типи традиційного китайського танцю. Китайський культурний центр в Нью-Йорку ідентифікує їх так:

- Парадні, які використовувалися для молитов богам,

- Драматичні, для передачі переказів та історичних подій,

- Бойові, для демонстрації бойових прийомів,

- Сільськогосподарські, для святкування природних явищ і закінчення роботи.

ОСОБЛИВОСТІ КИТАЙСЬКОГО ТАНЦЮ

Китайські танці багато в чому відрізняються від європейських традиційних танців. Деякі фахівці так описали унікальні характеристики китайського танцю: "Китайці роблять акцент ідеальної координації кожної частини тіла, широкому використанні реквізиту, стилізованих кроках і жестах, унікальному акценті на русі під музику". А європейські танці, такі як балет, навпаки - підкреслюють довгі зв'язки кроків і почуття музикальності.

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія Китайських народних танців - Факультет хореографічного мистецтва

# data[].attributes.attachment_link.description
ЯК ВСЕ ПОЧИНАЛОСЯ Протягом тисяч років, кожен китайський танець, який був придуманий в якомусь окремому поселенні або в рамках етнічної групи, був про суть унікальним. У Китаї існувало 50 різних етнічних груп, кожна з яких розробила свої власні танці. Танці в Китаї протягом багатьох поколінь не були централізовані і не документувалися.

# data[].attributes.headline
Виконай вправу

# data[].attributes.subject
Виконай вправу

# data[].attributes.attachment_link.title
Викторина про Китай

# data[].attributes.attachment_link.description
В данной викторине вопросы про Китай. Все вопросы составлены на основе интересных фактов про Китай

# data[].attributes.headline
Виконай вправу

# data[].attributes.subject
Виконай вправу

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Давыдова

# data[].attributes.attachment_link.title
Стародавній Китай

# data[].attributes.attachment_link.description
Розподіліть терміни, ілюстрації між двома імперіями: Цінь та Хань. Бажаю успіху!

# data[].attributes.headline
Хмари слів з основними питаннями проекту

# data[].attributes.subject
Хмари слів з основними питаннями проекту

# data[].attributes.attachment_link.description
Untitled 1 word cloud art created by Violinamelnik