# data[].attributes.headline
APRENENTATGE: CLAU PER A L'ADAPTACIÓ I LA SUPERVIVÈNCIA 

# data[].attributes.subject
APRENENTATGE: CLAU PER A L'ADAPTACIÓ I LA SUPERVIVÈNCIA 

# data[].attributes.body
L'aprenentatge és essencial per a tots els éssers vius, ja que permet als animals i als humans adaptar-se a les variacions del seu entorn i assegurar la seva supervivència.

# data[].attributes.body
1. El condicionament clàssic, desenvolupat pel fisiòleg rus Ivan Pavlov i defensat pel psicòleg J.B. Watson, descriu com aprenem a associar estímuls amb respostes involuntàries. Els conceptes clau inclouen:

Reflex Incondicionat (RI): Es aquella resposta innata a un estímul incondicionat , com la salivació davant del menjar.

Reflex Condicionat (RC): Es la resposta adquirida a un estímul neutre. Per exemple, un soroll que provoca salivació si s'ha associat amb la vista del menjar.

# data[].attributes.body
La teoria del condicionament operant és un model d'aprenentatge que explica com les conductes es poden modificar a través de les conseqüències que les acompanyen. Teoria per B.F. Skinner.

Diferents tipus de reforç:

Reforç positiu: Quan una conducta és seguida d'una recompensa, amb la probabilitat de que es repeteixi.

Reforç negatiu : Implica eliminar un estímul aversiu després d'una conducta desitjada.

Càstig: El càstig busca disminuir una conducta no desitjada. Per exemple, si un nen rep un casting per mal comportament, doncs en el futur no el farà, no el repetirá.

Omissió: Es produeix quan una resposta operant impedeix un reforçament positiu.

# data[].attributes.body
Aquest tipus d'aprenentatge, que va descobrir Köhler, és com quan de sobte trobes la solució a un problema sense haver-ho intentat abans.

Això porta a la teoria Els ximpanzès de Köhler :

Köhler va fer experiments a Canàries durant la Primera Guerra Mundial. En un d'ells, va posar un plàtan lluny de la gàbia d'un ximpanzé, i al costat hi havia dos pals que eren massa curts per agafar el plàtan. El ximpanzé va intentar agafar el plàtan amb els pals, però no va poder i es va rendir. Més tard, mentre jugava amb els pals, va adonar-se que podia enganxar-los i fer un pal més llarg. Amb una gran il·lusió, va córrer a agafar el plàtan!

# data[].attributes.body
L'aprenentatge observacional o per imitació és un tipus d'aprenentatge que es basa en observar les accions d'altres persones i aprendre'n sense haver-ho viscut directament. Segons Albert Bandura, aquest procés implica diversos passos:

Adquisició: observar i identificar les característiques d'una conducta d'un model.

Retenció: recordar les conductes observades a la memòria.

Execució: reproduir la conducta quan es creu que tindrà resultats positius.

Conseqüències: rebre feedback de les conductes imitades, que pot ser un reforç o una extinció.

Es fonamental en el desenvolupament dels nens, ja que els permet adquirir habilitats socials i cognitives observant i imitant adults i companys.

# data[].attributes.body
Aquests tipus d'aprenentatge subratllen la importància de tenir en compte els coneixements previs dels alumnes i adaptar les estratègies d'ensenyament per promoure un aprenentatge profund i significatiu.

Hi ha 3 tipus :

Aprenentatge receptiu: L'alumne rep la informació de manera completa sense necessitat de descobrir res per si mateix. Aprenentatge per descobriment: L'alumne rep informació incompleta i ha de completar-la per si mateix.

Aprenentatge repetitiu: Es basa en la memorització sense comprensió profunda.

Aprenentatge significatiu: L'alumne comprèn i relaciona els nous coneixements amb els seus coneixements previs.

# data[].attributes.attachment_link.title
YO TAMBIÉN PUEDO COLABORAR EN CASA (Aprendo en casa) | Aprendiendo en Familia

# data[].attributes.body
Francis Galton va postular que la intel·ligència és heredada genèticament i que l'educació no pot canviar significativament aquest tret. En el treball amb joves, aquesta concepció pot influir en la manera com es percep el potencial acadèmic, promovent la idea que tots tenen capacitats innates.

# data[].attributes.body
Aquestes teories suggereixen que la intel·ligència es compon de diversos factors. Per exemple, Charles Spearman parlava d'una intel·ligència general i capacitats específiques. En l'educació, aquesta visió pot ajudar a identificar les fortaleses individuals dels estudiants i adaptar els mètodes d'ensenyament a les seves habilitats particulars.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La psicología moderna y, en especial, su rama experimental, no sería la misma de no haber sido por las grandes contribuciones de Charles Spearman.

Este psicólogo inglés es ampliamente conocido en el ámbito de la investigación por sus contribuciones estadísticas en el estudio de los procesos psicológicos, además de ser el autor de una de las teorías sobre la inteligencia humana más conocidas dentro del ámbito.

Veamos en más profundidad la vida de Charles Spearman, cuya vida, por giros de los acontecimientos, pasó de estar encaminada a defender su país a centrarse en las aptitudes intelectuales de los seres humanos.

Biografía de Charles Spearman

Charles Edward Spearman nació en Londres, Reino Unido, el 10 de septiembre de 1863, falleciendo en la misma ciudad el 17 de septiembre de 1945, con 82 años de edad.

Un comienzo tardío

Los inicios de Spearman en el campo de la psicología se podrían considerar tardíos, debido a que inició los estudios en 1898, teniendo 34 años de edad y tras haber formado parte, durante 15 años, como oficial en el segundo batallón de la Royal Munster Fusiliers en la India (1885-1897).

Su decisión de comenzar estudios de psicología experimental fue posiblemente influída por el hecho de que, mientras se encontraba en el subcontinente indio, se documentó sobre esta disciplina en sus ratos libres.

En aquella época, la psicología británica se caracterizaba por ser considerada una rama de la filosofía. Es por ello que Charles Spearman prefirió irse al extranjero, concretamente a Leipzig, Alemania, para poder cursar estudios en psicología experimental, la cual disponía de cierta independencia con respecto al campo de la filosofía.

Spearman tuvo la oportunidad de recibir conocimientos procedentes del mismísimo Wundt, sin embargo, no compartía su gusto en centrarse en procesos psicológicos básicos, tanto cognitivos como perceptivos, sintiendo el británico predilección por situaciones más complejas que se dan en la vida real, como, por ejemplo, el desempeño escolar.

Tras pasar dos años estudiando psicología en la Universidad de Leipzig, fue llamado a filas para servir a Gran Bretaña en la guerra segunda de los Boers (1899-1902). Volvió del conflicto, graduándose finalmente en psicología el año 1907.

Publicaciones y fama

La popularidad de Spearman es, sobre todo, debida a la publicación de dos artículos en el American Journal of Psychology en 1904, cuando todavía se encontraba estudiando psicología. A día de hoy, estos dos artículos siguen teniendo repercusión, llevando más de 2.000 citaciones cada uno.

El primero, 'The proof and measurement of association between two things', pretuvo expandir la idea de Galton sobre el coeficiente de correlación.

Spearman, pese a considerar como importantes los hallazgos realizados por Galton, y otros grandes investigadores destacables como Pearson y Bravais, no los consideraba tan útiles para el campo de la psicología experimental, creyendo que se debían reformular y adaptarlos a las demandas de la disciplina.

En ese mismo artículo, Spearman introduce el concepto de correlación parcial, como forma de control de las variables extrañas.

El otro artículo, 'general intelligence, objectively determined and measured', Charles Spearman hace una crítica a la investigación experimental previa, además de tratar de demostrar la fuerza del coeficiente de correlación.

Leyó sobre estudios anteriores que no habían logrado encontrar correlaciones, y apuntó posibles fallos metodológicos, junto con la falta de motivación de los participantes y errores a la hora de medir y analizar los resultados.

Influencia en la psicología

Tras la publicación de los dos artículos anteriormente mencionados, a Spearman le fue ofrecido un cargo en la University College de Londres para encargarse del programa de psicología experimental en esa universidad, además de trabajar como profesor en la institución.

Esto fue la simiente para el surgimiento de lo que se llamó 'la escuela londinense de las diferencias individuales', en la que fueron miembros personajes de la talla de Raymond Cattell, Hans Eysenck y Cyril Burt, entre otros, durante unos 30 años. Spearman y sus estudiantes continuaron abordando la inteligencia humana y su naturaleza, publicando en 1927 'The Abilities of Man'.

A continuación se explican con más detalle las dos principales contribuciones a la psicología de Spearman, en especial, en el ámbito del estudio de la inteligencia y el uso de la estadística en la investigación psicológica.

Teoría de la inteligencia

Spearman expuso su teoría bifactorial de la inteligencia, de acuerdo a la cual la ejecución de cualquier actividad mental depende de dos factores distintos.

En primer lugar, está el factor general o 'g', el cual es la base común de la inteligencia y que, aunque se da de forma variable según el individuo, éste se mantiene estable en el individuo para cualquier situación.

En segundo lugar están los factores específicos o 's', los cuales son todas las capacidades específicas, que no únicamente se muestran de forma diferente entre individuos, sino que también varían entre capacidades de una misma persona.

Así pues, de acuerdo con la visión sobre la inteligencia propuesta por Spearman, este constructo es entendido de forma que existe un factor general que es estable en la persona y una serie de factores específicos, que son independientes entre sí, los cuales se manifiestan en forma de fortalezas y debilidades aptitudinales variadas.

Esta propuesta de Spearman no dejó indiferente a nadie, además de ser una de las primeras investigaciones en las que aplicó el análisis factorial y aportó el coeficiente de correlación que lleva su mismo apellido.

Thurstone criticó en 1938 lo observado por Spearman, dado que defendió la idea de la existencia de múltiples inteligencias o aptitudes intelectuales, que se daba de forma variada.

Este autor aseguró en un principio que existían por lo menos siete: numérica, razonamiento, espacial, perceptiva, memoria, fluidez verbal y comprensión verbal.

Posteriormente, el mismo Thurstone coincidió con Spearman en relación a la existencia de un factor general entre las medidas de las habilidades. Años más tarde, en 1963, Cattell también dio apoyo a las ideas de Spearman, pero con cambios a la hora de definir los factores detrás de la inteligencia.

Cattell propuso la existencia de dos tipos de factores, los cuales se diferencian en función de la edad: inteligencia fluida, más o menos similar al factor 'g' de Spearman, e inteligencia cristalizada, más relacionada con el conocimiento en un sentido más cultural de la palabra.

Hoy en día sigue habiendo debate sobre si existen o no diferentes cualidades en términos de inteligencia, aunque la posición mayoritaria es que sí que los hay.

La gran aportación de Spearman, la existencia de que por lo menos existe un factor presente en todas las actuaciones en las que se requiere el uso de la inteligencia, sigue siendo considerado uno de los grandes descubrimientos dentro de la psicología experimental.

Análisis factorial y coeficiente de correlación de Spearman

El análisis factorial es un método estadístico que sirve para hallar relaciones entre múltiples medidas consideradas correlacionadas. Spearman contribuyó de forma significativa en la refinación de este método. Fue él quien acuñó el término de análisis factorial y lo utilizó en la medida de múltiples aspectos cognitivos.

De hecho, fueron los resultados obtenidos mediante análisis factorial los que permitieron a Spearman postular los conceptos de factor general y factor específico.

Spearman aplicó procedimientos matemáticos mientras realizaba sus investigaciones en psicología experimental, tratando de describir y explorar desde una perspectiva estadística los fenómenos psicológicos, algo que ha llegado a influir de forma significativa la disciplina de la mente y el comportamiento hasta nuestros días.

El coeficiente de correlación de Spearman permite correlacionar dos variables por rangos en vez de medirlas su rendimiento por separado.

Referencias bibliográficas:

Spearman, C. (1904a). "General Intelligence," objectively determined and measured. American Journal of Psychology, 15(2), 201-292.

Spearman, C. (1904b). The proof and measurement of association between two things. The American Journal of Psychology, 15(1), 72-101.

Spearman, C. (1927). The abilities of man. Oxford England: Macmillan.

# data[].attributes.attachment_link.title
Charles Spearman: biografía de este psicólogo experimental

# data[].attributes.attachment_link.description
Repasamos la biografía de Charles Spearman, psicólogo experimental que profundizó en el estudio de la inteligencia y de la cognición humana.

# data[].attributes.headline
TEORIA DE LES INTEL·LIGÈNCIES MÚLTIPLES DE GARDNER

# data[].attributes.subject
TEORIA DE LES INTEL·LIGÈNCIES MÚLTIPLES DE GARDNER

# data[].attributes.body
Howard Gardner proposa que hi ha múltiples tipus d'intel·ligència (lingüística, lògic-matemàtica, musical, etc.), cadascuna de les quals és rellevant en diferents contextos. Aquesta teoria permet als educadors personalitzar l'aprenentatge, fomentant la diversitat de talents i estils d'aprenentatge entre els joves.

# data[].attributes.body
Sternberg distingeix tres tipus d'intel·ligència: componencial (anàlisi crítica), experiencial (ús d'experiències passades) i social (adaptació a l'entorn). Aquesta classificació pot guiar els educadors a dissenyar activitats que desenvolupin aquestes habilitats en els estudiants, promovent un aprenentatge més integral.

# data[].attributes.attachment_link.title
La TEORÍA Triangular de la INTELIGENCIA de ROBERT STERNBERG

# data[].attributes.headline
TEORIA DE LA INTEL·LIGÈNCIA EMOCIONAL DE GOLEMAN

# data[].attributes.subject
TEORIA DE LA INTEL·LIGÈNCIA EMOCIONAL DE GOLEMAN

# data[].attributes.body
Daniel Goleman destaca la importància de la intel·ligència emocional, que inclou la capacitat de comprendre i gestionar les emocions pròpies i alienes. En el context educatiu, fomentar la intel·ligència emocional pot millorar les relacions interpersonals i ajudar els joves a gestionar les seves emocions, promovent el seu benestar general i èxit a la vida.

# data[].attributes.headline
ELS ESTADIS PELS QUE PASA L'INTEL·LIGÈNCIA SEGONS PIAGET 

# data[].attributes.subject
ELS ESTADIS PELS QUE PASA L'INTEL·LIGÈNCIA SEGONS PIAGET 

# data[].attributes.headline
1. ESTADI D’INTEL·LIGÈNCIA SENSORIOMOTRIU (des del naixement fins als 2 anys)

# data[].attributes.subject
1. ESTADI D’INTEL·LIGÈNCIA SENSORIOMOTRIU (des del naixement fins als 2 anys)

# data[].attributes.body
En aquesta etapa, els infants entenen el món a través de les seves accions i experiències sensorials. Aprenen manipulant objectes i explorant el seu entorn. Al principi, no comprenen que els objectes continuen existint quan no els veuen (permanència dels objectes). La rellevància d'aquest estadi radica en el desenvolupament de les habilitats motores i sensorials, que són fonamentals per a l'aprenentatge futur.

# data[].attributes.headline
2. ESTADI D’INTEL·LIGÈNCIA PREOPERATIVA (dels 2 als 6 anys)

# data[].attributes.subject
2. ESTADI D’INTEL·LIGÈNCIA PREOPERATIVA (dels 2 als 6 anys)

# data[].attributes.body
Durant aquesta etapa, els nens utilitzen representacions mentals del món (jocs simbòlics, dibuixos i llenguatge). El pensament és egocèntric, ja que els nens veuen les coses des del seu punt de vista. La importància d'aquest estadi és que els nens comencen a desenvolupar la seva capacitat de comunicació i expressió, així com la imaginació, que són crucials per al seu desenvolupament social i emocional.

# data[].attributes.headline
3. ESTADI OPERATORI CONCRET (dels 6 als 12 anys)

# data[].attributes.subject
3. ESTADI OPERATORI CONCRET (dels 6 als 12 anys)

# data[].attributes.body
Els nens en aquesta etapa comencen a pensar de manera lògica i poden realitzar operacions mentals amb materials concrets. Comprenen les nocions de canvi i permanència, i poden classificar i manipular objectes. La rellevància d'aquest estadi és que els nens desenvolupen habilitats de pensament crític i resolució de problemes, que són essencials per a l'aprenentatge acadèmic.

# data[].attributes.headline
4. ESTADI OPERATORI FORMAL (des dels 12 anys en endavant)

# data[].attributes.subject
4. ESTADI OPERATORI FORMAL (des dels 12 anys en endavant)

# data[].attributes.body
A partir dels dotze anys, els adolescents desenvolupen la capacitat de raonar de manera abstracta i hipotètica. Poden formular i provar hipòtesis, així com pensar sobre conceptes més complexos i abstractes. La importància d'aquest estadi és que els adolescents adquireixen habilitats de pensament crític i reflexiu que els permeten abordar problemes i situacions de manera més profunda i flexible, preparant-los per a la vida adulta.