# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Іван Нечуй-Левицький біографія коротко відомого українського письменника розповість про його життєвий та творчий шлях основні факти.

Іван Нечуй-Левицький біографія скорочено

Нечуй-Левицький справжнє прізвище - Левицький
І.Нечуй-Левицький представник - реалізму.

Народився 25 листопада 1838 року в м. Стеблеві Київської губернії (нині Черкащина), в сім'ї сільського священика.

Навчався у сільській школі, в 1847 році вступив до Богуславське духовне училище, яке закінчив у 1853 році і в якому викладав.

У 1853 році І. Левицький вступив до Київської духовної семінарії. Закінчивши семінарію, рік хворів, а потім деякий час працював у Богуславському духовному училищі викладачем.

У 1861 році вступив до Київської духовної академії, яку закінчив у 1865 році. Отримав призначення і працював учителем російської словесності в Полтавській духовній семінарії, потім у гімназіях Каліша (1866-1867), Седлеце (1867-1872), Кишинева (з 1873).

Одночасно з педагогічною діяльністю починає писати.

З 1873 року працює у Кишинівській чоловічій гімназії викладачем російської словесності, де очолює гурток прогресивно настроєних учителів. Потрапляє під таємний нагляд жандармерії.

21 рік він віддав благородній праці вчителя.

1885 року І.Нечуй-Левицький йде у відставку й перебирається до Києва, де присвячує себе винятково літературній праці. Він брав активну участь у суспільному житті, став членом "Громади".

До кінця життя І. Левицький жив у злиднях.

Останні дні провів на Дегтярівці, у так званому "шпиталі для одиноких людей", де й помер самотнім 2 квітня 1918 року. Похований на Байковому кладовищі.

Іван Нечуй-Левицький цікаві факти

Іван Нечуй-Левицький ніколи не був одружений, його вважали відлюдником.

Письменник був диваком для інших. Він завжди ходив з парасолькою.

Його пунктуальність і звички вражали оточуючих. Кожного дня, у один і той же час, він гуляв по такому маршруту в Києві: до Володимирської вулиці, потім до фунікулера й назад Хрещатиком додому, завжди під парасолькою. Спати лягав рівно о 10, навіть із дня народження завжди йшов раніше, щоб не порушити свій графік.

Нечуй-Левицький ніколи не вживав спиртного.

Улюблена картина Нечуя-Левицького - "Українська ніч" А.Куїнджі

Улюблені місця відпочинку - скеля Нечуя на березі річки Рось (м. Стеблів), Володимирська гора в Києві

Стосовно правопису мав категоричну позицію - писати треба так як чуєш звуки. Тому не терпів літеру "ї", писав не "їх", а "йих".

Який жанр української прози започаткував Нечуй-Левицький? Нечуй-Левицький увів в українську літературу новий жанр - соціально-побутова повість

Іван Франко називав Нечуя - Левицького "всеохоплюючим оком України", "артистом зору".

Історія походження псевдоніма Нечуй

Псевдоніми письменника: Іван Нечуй, Іван Баштовий, Г.Гетьманець, О.Криницький

Псевдонімом письменник обрав прізвище козацького полковника, героя "Думи про Нечуя" Шевченка, яку дуже любив.

Літературний псевдонім Нечуй-Левицький з'явився з виходом повісті "Дві московки".

Чому Нечуй-Левицький взяв псевдонім?

Іван Нечуй-Левицький: творчість

- 1868 р. "Дві московки"

- 1876р. повість " Микола Джеря "

- 1875р. комедія "На кожум'яках"

- 1875р. історична драма " Маруся Богуславка "

- 1878р. повість "Бурлачка"

- 1879р. повість " Кайдашева сім'я "

- 1881р. " Старосвітські батюшки та матушки "

- 1890р. "Українські гумористи й штукарі"

- 1893р. повість "Над Чорним морем"

- 1907р. "Сучасна часописна мова в Україні"

- 1914р. "Граматика української мови" в 2-х ч.

У яких жанрах працював Нечуй-Левицький?

За 50 років творчої діяльності Нечуй-Левицький написав понад 50 різних творів: оповідання, повісті, романи, п'єси, рецензії, статті.

"Дві московки", "Микола Джеря", "Бурлачка", "Кайдашева сім'я", "Старосвітські батюшки та матушки", "Пропащі", "Над Чорним морем", "Навіжена", "Поміж ворогами", "Не той став", "Неоднаковими стежками", "На гастролях в Микитянах", "Невинна", "Причепа".

Тематика творів Нечуя-Левицького

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Нечуй-Левицький біографія (СКОРОЧЕНО)

# data[].attributes.attachment_link.description
Іван Нечуй-Левицький біографія коротко відомого українського письменника розповість про його життєвий та творчий шлях основні факти. Нечуй-Левицький справжнє прізвище - Левицький І.Нечуй-Левицький представник - реалізму. Народився 25 листопада 1838 року в м. Стеблеві Київської губернії (нині Черкащина), в сім'ї сільського священика.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Повість

Написано в 1878 році, вперше опубліковано в 1879-му.

Твір входить до класики української літератури

Недалеко от Богуслава, коло Росі, в довгому покрученому яру розкинулось село Семигори. Яр в'ється гадюкою між крутими горами, між зеленими терасами; од яру на всі боки розбіглись, неначе гілки дерева, глибокі рукави й поховались десь далеко в густих лісах. На дні довгого яру блищать рядками ставочки в очеретах, в осоці, зеленіють левади. Греблі обсаджені столітніми вербами. В глибокому яру ніби в'ється оксамитовий зелений пояс, на котрому блищать ніби вправлені в зелену оправу прикраси з срібла. Два рядки білих хат попід горами біліють, неначе два рядки перлів на зеленому поясі. Коло хат зеленіють густі старі садки.

На високих гривах гір кругом яру зеленіє старий ліс, як зелене море, вкрите хвилями. Глянеш з високої гори на той ліс, і здається, ніби на гори впала оксамитова зелена тканка, гарно побгалась складками, позападала в вузькі долини тисячами оборок та жмутів. В гарячий ясний літній день ліс на горах сяє, а в долинах чорніє. Над долинами стоїть сизий легкий туман. Ті долини здалека ніби дишуть тобі в лице холодком, лісовою вогкістю, манять до себе в тінь густого старого лісу.

Під однією горою, коло зеленої левади, в глибокій западині стояла чимала хата Омелька Кайдаша. Хата потонула в старому садку. Старі черешні росли скрізь по дворі й кидали од себе густу тінь. Вся Кайдашева садиба ніби дихала холодком.

Одного літнього дня перед паликопою Омелько Кайдаш сидів в повітці на ослоні й майстрував. Широкі ворота з хворосту були одчинені навстіж. Густа тінь у воротах повітки, при ясному сонці, здавалась чорною. Ніби намальований на чорному полі картини, сидів Кайдаш в білій сорочці з широкими рукавами. Кайдаш стругав вісь. Широкі рукава закачались до ліктів; з-під рукавів було видно здорові загорілі жилаві руки. Широке лице було сухорляве й бліде, наче лице в ченця. На сухому високому лобі набігали густі дрібні зморшки. Кучеряве посічене волосся стирчало на голові, як пух, і блищало сивиною.

Коло повітки на току два Кайдашеві сини, молоді парубки, поправляли поди під стіжки: жнива кінчались, і начиналась возовиця. Старшого Кайдашевого сина звали Карпом, меншого- Лавріном. Кайдашеві сини були молоді парубки, обидва високі, рівні станом, обидва довгообразі й русяві, з довгими, тонкими, трошки горбатими носами, з рум'яними губами. Карпо був широкий в плечах, з батьківськими карими гострими очима, з блідуватим лицем. Тонкі пружки його блідого лиця з тонкими губами мали в собі щось неласкаве. Гострі темні очі були ніби сердиті.

Лаврінове молоде довгасте лице було рум'яне. Веселі сині, як небо, очі світились привітно й ласкаво. Тонкі брови, русяві дрібні кучері на голові, тонкий ніс, рум'яні губи - все подихало молодою парубочою красою. Він був схожий з виду на матір.

Лаврін проворно совав заступом по землі. Карпо ледве володав руками, морщив лоба, неначе сердився на свого важкого й тупого заступа. Веселому, жартовливому меншому братові хотілось говорити; старший знехотя кидав йому по кілька слів.

- Карпе! - промовив Лаврін. - А кого ти будеш оце сватать? Адже ж оце перед Семеном тебе батько, мабуть, оженить.

- Посватаю, кого трапиться, - знехотя обізвався Карпо.

- Сватай, Карпе, Палажку. Кращої од Палажки нема на всі Семигори.

- То сватай, як тобі треба, - сказав Карпо.

- Якби на мене, то я б сватав Палажку, - сказав Лаврін. - В Палажки брови, як шнурочки; моргне, ніби вогнем сипне. Одна брова варта вола, другій брові й ціни нема. А що вже гарна! Як намальована!

- Коли в Палажки очі витрішкуваті, як у жаби, стан кривий, як у баби.

- То сватай Хіврю. Хівря доладна, як писанка.

- І вже доладна! Ходить так легенько, наче в ступі горох товче, а як говорить, то носом свистить.

- То сватай Вівдю. Чим же Вівдя негарна? Говорить тонісінько, мов сопілка грає, а тиха, як ягниця.

- Тиха, як телиця. Я люблю, щоб дівчина була трохи бриклива, щоб мала серце з перцем, - сказав Карпо.

- То бери Химку. Ця як брикне, то й перекинешся, - сказав Лаврін.

- Коли в Химки очі, як у сови, а своїм кирпатим носом вона чує, як у небі млинці печуть. А як ходить, то неначе решетом горох точить, такі викрутаси виробляє...

Карпо прикинув таке слівце, що батько перестав стругати і почав прислухатись. Він глянув на синів через хворостяну стіну. Сини стояли без діла й балакали, поспиравшись на заступи. Кайдаш скочив з ослона й вибіг з стругом у руці з повітки. Старий Омелько був дуже богомільний, ходив до церкви щонеділі не тільки на службу, а навіть на вечерню, говів два рази на рік, горнувся до духовенства, любив молитись і постити; він понеділкував і постив дванадцять п'ятниць на рік, перед декотрими празниками. Того дня припадала п'ятниця перед паликопою, котрого народ дуже поважає. Кайдаш не їв од самого ранку; він вірив, що хто буде постить у ту п'ятницю, той не буде в воді потопати.

- А чого це ви поставали, та руки позгортали, та ще й верзете бог зна що? - загомонів Кайдаш до синів. - Чи то можна в таку п'ятницю паскудить язики? Ви знаєте, що хто сьогодні спостить цілий день, той ніколи не потопатиме в воді і не вмре наглою смертю.

- В Семигорах нема де і втопиться, бо в ставках старій жабі по коліна, - сказав Карпо.

- Говори, дурню! Нема де втопиться. Як бог дасть, то і в калюжі втопишся, - сказав батько.

- Хіба з корчми йдучи... - сердито сказав Карпо і тим натякнув батькові, що батько любить часто ходить до корчми.

- Ти, Карпе, ніколи не вдержиш язика! Все допікаєш мені гіркими словами...

Кайдаш плюнув і знов пішов у повітку стругать вісь. Хлопці трохи помовчали, але перегодя знов почали балакати спершу тихо, а далі все голосніше, а потім зовсім голосно.

- Карпе! - тихо почав Лаврін, дуже охочий до гарних дівчат. - Скажи-бо, кого ти будеш сватать?

- Ат! Одчепись од мене, - тихо промовив Карпо.

- Сватай Олену Головківну. Олена кругла, як цибулька, повновида, як повний місяць; в неї щоки, мов яблука, зуби, як біла ріпа, коса, як праник, сама дівка здорова, як тур: як іде, то під нею аж земля стугонить.

- Гарна... мордою хоч пацюки бий; сама товста, як бодня, а шия, хоч обіддя гни.

- Ну, то сватай Одарку Ходаківну: ця тоненька, як очеретина, гнучка станом, як тополя; личко маленьке й тоненьке, мов шовкова нитка; губи маленькі, як рутяний лист. З маленького личка хоч води напийся, а сама пишна, як у саду вишня, а тиха неначе вода в криниці.

Старий Кайдаш аж набік сплюнув, а Карпо промовив:

- Вже й знайшов красуню! Та в неї лице, як тріска, стан, наче копистка, руки, як кочерги, сама, як дошка, а як іде, то аж кістки торохтять.

- Але ж ти й вередливий! То сватай Хотину Корчаківну, - сказав Лавр і засміявся.

- Чи ти здурів? Хотина як вигляне в вікно, то на вікно три дні собаки брешуть, а на виду в неї неначе чорт сім кіп гороху змолотив.

- Ну, то бери Ганну.

- Авжеж! Оце взяв би той кадівб, що бублика з'їси, поки кругом обійдеш, а як іде...

Карпо прикинув таке слівце, що богомольний Кайдаш плюнув і знов вибіг з повітки.

Хлопці стояли один проти одного, поспиравшись на заступи.

- Господи! Чи в вас бога нема в серці, що ви в таку святу п'ятницю паскудите язики? Чи вам не треба помирать, чи ви не соромитесь святого сонечка на небі? Якого це бісового батька ви стоїте, згорнувши руки, діла не робите, та тільки язиками чортзна-що верзете! - крикнув Кайдаш і почав присікуватись до синів та махать стругом перед самим Карповим носом. Старий був нервний і сердитий, та ще більше сердився од того, що в його од самого ранку й рісочки не було в роті.

- Тату! - сказав гордо Карпо. - Ви покинули майструвать, а ми вам нічого не кажемо.

Старого неначе хто вщипнув. Він заговорив дрібно й сердито, наговорив синам сім мішків гречаної вовни, невважаючи на святу п'ятницю, та й пішов у повітку. Сини почали знов розмовлять.

- Коли я буду вибирать собі дівчину, то візьму гарну, як квіточка, червону, як калина в лузі, а тиху, як тихе літо, - сказав веселий Лаврін.

- Мені аби була робоча, та проворна, та щоб була трохи куслива, як мухи в спасівку, - сказав Карпо.

- То бери Мотрю, Довбишеву старшу дочку. Мотря й гарна, й трохи бриклива, і в неї серце з перцем. - сказав Лаврін.

Лаврінові слова запали Карпові в душу. Мотря не виходила в його з думки, неначе стояла тут на току недалечке од його, під зеленою яблунею, і дивилась на його своїми темними маленькими, як терен, очима. Він неначе бачив, як пашіло її лице з рум'янцем на всю щоку, як біліли її дрібні зуби між тонкими червоними губами. Карпо задумався, сперся на заступ і не зводив очей з того місця під яблунею, де він ніби вгледів свою гарячу мрію в червоних кісниках на голові, в червоному намисті з дукачем.

- Карпе! Чого це ти витріщив очі на яблуню, наче корова на нові ворота? - спитав Лаврін.

Карпо ніби не чув його слів та все дивився суворими очима на зелене гілля. Хотів він прогнать з-перед очей ту мрію, а мрія все стояла й манила його.

Сонце почало повертать на вечірній круг. Кайдашиха вийшла з хати і прикрила очі долонею.Вона була вже не молода, але й не стара, висока, рівна, з довгастим лицем, з сірими очима, з тонкими губами та блідим лицем. Маруся Кайдашиха замолоду довго служила в дворі, у пана. куди її взяли дівкою. Вона вміла дуже добре куховарить і ще й тепер її брали до панів та до попів за куховарку на весілля, на хрестини та на храми. Вона довго терлась коло панів і набралась од їх трохи панства. До неї прилипла якась облесливість у розмові й повага до панів. Вона любила цілувать їх в руки, кланятись, підсолоджувала свою розмову з ними. Попаді й небагаті панії частували її в покоях, садовили поруч з собою на стільці як потрібну людину.

Маруся пишала губи, осміхалась, сипала облесливими словами, наче дрібним горохом. До природної звичайності української селянки в неї пристало щось вже дуже солодке, аж нудне. Але як тільки вона трохи сердилась, з неї спадала та солодка луска, і вона лаялась і кричала на ввесь рот. Маруся була сердита.

- А йдіть, діточки, полуднувать та й батька кличте! - крикнула Кайдашиха тонким голосом.

Лаврін покинув заступа й пішов до хати. Карпо стояв, спершись на заступ.

- Карпе! Йди, серденько полуднувать! Кидай роботу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Кайдашева сім'я - Іван Нечуй-Левицький, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст "Кайдашева сім'я" (автор: Нечуй-Левицький Іван Семенович). Читати повністю електронну книгу Іван Нечуй-Левицький - Кайдашева сім'я онлайн в Бібліотеці української літератури УкрЛіб

# data[].attributes.attachment_link.title
Панас Мирний. Українська література в іменах

# data[].attributes.headline
Раджу глянути серіал, знятий за мотивами твору.

# data[].attributes.subject
Раджу глянути серіал, знятий за мотивами твору.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 52:27•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал СТБ

# data[].attributes.attachment_link.title
Сериал Спіймати Кайдаша 1 серия | СМОТРЕТЬ ОНЛАЙН | ЛУЧШИЕ СЕРИАЛЫ 2022 | НОВИНКИ КИНО

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Карпенко-Карий: цікаві факти з життя - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Карпенко-Карий: цікаві факти з життя українського письменника розкажуть багато нового та наймовірного про його біографію. Цікаве

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Лепська

# data[].attributes.attachment_link.title
Що треба знати про ТЕАТР КОРИФЕЇВ?

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Карпенко-Карий — Мартин Боруля (аудіокнига скорочено)

# data[].attributes.headline
Екранізація твору: 

# data[].attributes.subject
Екранізація твору: 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українська культура

# data[].attributes.attachment_link.title
Мартин Боруля (українська комедія)

# data[].attributes.headline
Про автора: 

# data[].attributes.subject
Про автора: 

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Суспільне | Новини

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
27 серпня 1856 року народився письменник, публіцист, перекладач і громадський діяч Іван Франко. Що ми знаємо про нього? Що його називають "українським каменярем", що він написав "Захара Беркута", а його "Вічного революціонера" цитують люди у всьому світі. Але цих фактів недостатньо, тому на честь дня народження Франка Суспільне зібрало ще 13 фактів про життя генія українського слова.
1. Іван Якович Франко народився 27 серпня 1856 року в присілку Війтова гора села Нагуєвичі (нині це Дрогобицький район Львівської області) в родині заможного сільського коваля. У 1865 році, коли Івану було дев'ять, батько помер. Мати одружилася вдруге, втім, сама віддала Богу душу в 1872 році. Попри те, що ріс молодий Франко сиротою, він ще у 1864-му почав здобувати ґрунтовну освіту.

2. Навчаючись у Дрогобицькій гімназії імені Франца-Йосифа, Франко виявляв феноменальні розумові здібності: міг дослівно цитувати годинну лекцію вчителя, знав напам'ять усього "Кобзаря", багато читав і займався перекладами творів античних авторів, зокрема Софокла та Евріпіда. Тоді ж почав комплектувати власну бібліотеку, яка налічувала майже 500 книжок українською та іншими європейськими мовами. Усього його бібліотека налічувала 12 тисяч примірників.

3. У 1875 році Франко отримав стипендію і восени вступив на філологічний факультет Львівського університету. Брав участь у діяльності студентського громадсько-культурного товариства "Академический кружок", був його бібліотекарем. З 1874 року друкував перші твори у виданні "кружка" - журналі "Друг", а через 2 роки увійшов до складу його редакційного комітету.

Читайте також: "Повернути корисну звичку: 7 способів навчитися читати заново"

4. Під впливом трьох листів Михайла Драгоманова до редакції "Друга" Франко перейшов на радикально зорієнтовані світоглядні позиції. За відносини з цим українським публіцистом, якого галицька поліція вважала головою таємної міжнародної соціалістичної організації, був у липні 1877 року вперше заарештований. Після 7-місячного судового процесу Франка засудили ще на 6 тижнів ув'язнення.

5. Попри короткий термін покарання, його наслідки для Франка були жахливими. По-перше, людина з судимістю не могла стати вчителем, тож мета навчання в Університеті стала неясною. По-друге, перебуваючи в ув'язненні, Франко сильно застудився - пізніше ця хвороба перейшла в хронічну форму та переслідувала його протягом усього життя. По-третє, священник Михайло Рошкевич (батько Ольги Рошкевич, нареченої Франка) відмовив Івану у сватанні та заборонив дочці бачитися й листуватися зі "злочинцем".

6. 4 березня 1880 року заарештований в Коломиї - знову за підозрою у соціалістичній агітації. Три місяці він перебував під вартою до суду, поки його не визнали необґрунтованим. 13 червня 1880 року Франка відправили під конвоєм з Коломиї у Нагуєвичі. Враження від цього ув'язнення лягли в основу оповідання "На дні".

7. Утретє поліція згадала про "соціалістичного агітатора" Франка у зв'язку з приїздом до Львова групи київських українців. 17 серпня 1889 року його заарештували у Львові - слідчі намагались пов'язати соціалізм зі шпигунством на користь Росії. 16 листопада 1889 року був звільнений за відсутністю доказів. Цього разу переживання Франка знайшли відображення в поетичному циклі "Тюремні сонети".

8. У творчій діяльності письменник використовував близько сотні псевдонімів і криптонімів: Руслан, Невідомий, Іван Живий, Не-Теофраст, Один з молодіжи, Один з русинів міста Львова, Non severus, Vivus та багато інших. Найвідоміший і найпопулярніший з них - Мирон (у численних варіантах написання). Проте першим у цьому довгому списку псевдонімів було загадкове ім'я Джеджалик. Саме Джеджалик, а не Франко, здобув першу славу серед галицької освіченої молоді і навіть став у Львові, за власними словами, "якимсь куріозом або знаменитостію".

Читайте також: "Прохасько, Забужко, Жадан. 8 українських книжок, про які соромно не знати"

9. Попри серйозність як літератора, Франко дуже полюбляв ганяти на велосипеді (хоча свого так ніколи й не придбав), збирати гриби та ходити на рибалку. Вудкою письменник не користувався, бо полюбляв сітки, які плів власноруч. Ба більше, рибу він міг ловити навіть голими руками.

10. Ще Франко відомий своєю любов'ю до вишиванки, яку вдягав і в будні, і на свята, тим самим ставши зачинателем нової моди - адже поєднав сорочку з українським орнаментом із європейським костюмом. За іронією долі, Франко, який так любив носити вишиванки впродовж усього життя, похований був у чужій сорочці, адже в той момент під рукою не знайшлося "ні однієї порядної".

11. Франко був претендентом на здобуття Нобелівської премії з літератури - його кандидатуру запропонував професор та доктор філософії з Відня Йосип Застирець. Відомо про дві причини, чому Іван Франко так і не став лауреатом. Перша - що лист від Застирця прийшов надто пізно, коли список номінантів уже був затверджений. Друга - смерть Івана Франка (за правилами Нобелівського комітету премія вручається тільки живим претендентам).

12. Стан здоров'я Франка значно погіршився в 1908 році, але письменник продовжував працювати до кінця свого життя. Він писав: "протягом 14-ти днів я не міг ані вдень, ані вночі заснути, не міг сидіти, і, коли, проте, не переставав робити, то робив се серед страшенного болю". Помер Іван Франко 28 травня 1916 року у Львові, де був похований на Личаківському кладовищі.

13. Смерть Франка позначилася конфліктом з духовенством. Ольга Роздольська у спогадах писала: "Громада бажала справити покійному парадний похорон з більшим числом священників. Та швидко виявилося, що про це і мови не може бути, бо ж покійний був "явним ворогом духовенства". Атеїзм був головним стовпом його світогляду. Коли Франко умирав, піп Теодозій Галущинський умовляв його помиритися з Господом і з церквою, та отримав відповідь: "А що на те сказала б молодіж, котру я ціле життя вчив не вірити в бога?".

Найвідоміші твори Івана Франка

Франко - автор близько 6000 творів, серед яких 10 поетичних збірок, 1 збірка поем (усього їх 50), 10 творів великої прози і близько 100 малої, понад 3000 публіцистичних статей. Ось найвідоміші з них:

"Захар Беркут" (1883) - історична повість про боротьбу давніх карпатських общин проти нашестя монголів;

"Лис Микита" (1890) - найвідоміша казка Франка про життя лісових звірів.

"Украдене щастя" (1893) - трагічна притча про те, що на чужому нещасті свого щастя не збудуєш, так само як не можна зло подолати злом;

"Перехресні стежки" (1900) -шедевр світової літератури, повість про складні відносини народу та інтелігенції Західної України;

Поема "Мойсей" (1905) -філософський твір про взаємини вождя і народу в процесі пошуку "землі обітованої", поема про майбутнє української нації;

"Іван Вишенський" (1900) - поема, написана у 1900 році, яка розповідає про завершення життєвого шляху Івана Вишенського.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Євгеній Морі

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Франко. 13 фактів до дня народження ідейного архітектора української нації

# data[].attributes.attachment_link.description
27 серпня 1856 року народився письменник, публіцист, перекладач і громадський діяч Іван Франко. Що ми знаємо про нього? Що його називають "українським каменярем", що він написав "Захара Беркута", а його "Вічного революціонера" цитують люди у всьому світі. Але цих фактів недостатньо, тому на честь дня народження Франка Суспільне зібрало ще 13 фактів про життя генія українського слова.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Лепська

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Франко "Мойсей". Переказ поеми.

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Франко — Сойчине крило (аудіокнига скорочено)

# data[].attributes.headline
Про автора: 

# data[].attributes.subject
Про автора: 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
З творчістю Михайла Коцюбинського більшість із нас знайомиться ще в шкільні часи, вивчаючи новелу «Intermezzo» й повість «Тіні забутих предків». Та постать цього діяча — надзвичайно цікава, тож заслуговує на більш детальне вивчення. Коцюбинський — це не лише письменник, а і драматург, громадський діяч, голова чернігівської «Просвіти». Друзі згадували його як надзвичайно ерудовану людину, цікавого співрозмовника та… справжнісінького мрійника! Тож давайте й ми дізнаємося найцікавіше з біографії діяча.

Михайло Коцюбинський: коротка біографічна довідка

Майбутній письменник народився у Вінниці, 17 вересня 1864 року. Родина Коцюбинських — середньостатистична на ті часи. Батько Михайла був дрібним службовцем, та, за багатьма переказами, людиною з неспокійною та запальною вдачею. Мати займалася вихованням Михайла, була надзвичайно уважною до нього.

Навчався Михайло Коцюбинський у Шаргородському духовному училищі. Уже тоді, майбутній письменник цікавиться українською літературою, зокрема творами Тараса Шевченка та Марко Вовчок. Уже після завершення навчання, Михайло видає свої перші твори, які критики сприймають не надто схвально.

Пізніше, Коцюбинський працював на посаді домашнього вчителя, та паралельно займався літературною діяльністю. В 1890-х роках, письменник приєднується до Братства тарасівців, підтримуючи ліберально-просвітницькі ідеї. Це і стало початком активної громадської діяльності Михайла. Також важливо зауважити, що Коцюбинський мав досвід і в журналістиці: тривалий час працював у газеті «Волинь».

Маловідомий Коцюбинський: найцікавіше

● Письменник не без комічності згадував, що до письменницької діяльності його спонукало перше кохання. Навчаючись у гімназії, 12-річний Михайло закохався в старшу за себе дівчину (їй тоді було 16). Щоби здатися своїй обраниці «великою людиною», Коцюбинський завзято вивчає українських класиків. А згодом — і сам вирішує стати прозаїком.

● Через активну громадянську позицію та пропагування самостійницьких ідей, Коцюбинського взяла на облік Подільська жандармерія. Кілька місяців у будинку письменника тривали обшуки, а таємне стеження за Михайлом велось майже безупинно.

● Відомі критики не схвально оцінили перший твір Коцюбинського, «Андрій Соловійко, або Вченіє світ, а невченіє тьма». Дехто навіть радив письменнику облишити літературну кар’єру.

● За характером, Михайло Коцюбинський був надзвичайно педантичним та акуратним у всьому. Ще за часів навчання в гімназії, він не міг дозволити собі вийти з дому в нечищених черевиках чи брудному одязі.

● Михайло надзвичайно цікавився звичаями і традиціями Гуцульщини. Саме під час однієї з подорожей на Галичину він створює твір «Тіні забутих предків».

● Коцюбинський був натурою романтичною, але не зберігав вірність своїй дружині. Останні 10 років життя він був закоханим в іншу, молодшу за нього на 16 років, жінку. Михайло написав їй понад 300 листів.

● Натхнення для своїх творів Коцюбинський брав із навколишньої природи. Найбільше любив сонячні дні, багато часу проводив на свіжому повітрі. У творах письменника чимало описів рослин, квітів.

● Михайло знав 9 мов — українську, французьку, польську, російську, італійську, румунську, татарську, циганську, турецьку.

Тактовний, строгий, комунікабельний

Саме таким запам’ятався Михайло своїм дітям, учням та сучасникам. Особистість Коцюбинського — багатогранна, цікава. Та краще зрозуміти постать письменника можна лише ознайомившись із його творами: у них чітко відображається індивідуальне бачення світу, сприйняття багатьох речей.

Якщо вам сподобалася стаття, будь ласка, залиште свої коментарі або відгуки.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 5:13•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.title
Михайло Коцюбинський — Intermezzo (стислий переказ, аудіокнига)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Коцюбинський. Тіні забутих предків. Короткий сюжет

If playback doesn't begin shortly, try restarting your device.

0:00

7:04

0:01 / 7:04•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Амбасадорка української КУЛІКОВА Ольга

# data[].attributes.attachment_link.title
Коцюбинський. Тіні забутих предків. Короткий сюжет

# data[].attributes.headline
Ласкаво прошу до перегляду

# data[].attributes.subject
Ласкаво прошу до перегляду

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
RVISION: Советские фильмы

# data[].attributes.attachment_link.title
Тени забытых предков (1964) фильм

# data[].attributes.headline
Про авторку: 

# data[].attributes.subject
Про авторку: 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
В листопаді минуло 157 років із дня народження Ольги Кобилянської. Ми підібрали для вас, наші дорогі читачі, найцікавіші факти із життя відомої української письменниці.

* Ольга Кобилянська народилася 27 листопада 1863 року в містечку Ґура-Ґуморулуй (нині Румунія). У 1889 році родина переїхала у село Димку в будинок бабусі Кобилянської, оскільки батька звільнили зі служби. Згодом - до Чернівців, де письменниця прожила майже 50 років.

* У родині Кобилянських було семеро дітей - п'ятеро синів і дві доньки. Гарну освіту дали тільки синам. Доньки Ольга та Євгенія отримали початкову освіту: чотири класи німецької школи у Кимполунзі. Українську мову письменниця вивчала вдома із вчителькою-українкою.

* Окрім літератури Кобилянська цікавилася музикою - грала на фортепіано, цитрі та дримбі, непогано малювала, грала в театрі, навіть мріяла стати професійною актрисою. Любила верхову їзду. Висока тонка дівчина в зеленій амазонці. Якось Ольга писала, що їй в літературі хочеться зробити щось, подібне до скаженого польоту на дикому коні.

* Перші твори Кобилянська написала у 14 років. Це були вірші німецькою мовою. У 17 пише перше оповідання "Гортенза, або Нарис з життя одної дівчини" - теж німецькою. Навіть свою "Царівну" письменниця почала писати німецькою під назвою "Лореляй".

* Кобилянська була справжньою жінкою: цікавилася новинками моди, мала вишуканий смак. До глибокої старості зберегла струнку постать. 14 років дружила з Лесею Українкою, проте бачилися вони лише тричі за життя.

* У Чернівцях відкрито єдиний в Україні літературно-меморіальний музей письменниці у будинку, де вона проживала із 1925-го до самої смерті. До того всі 12 попередніх будинків у місті вона винаймала.

* У музеї є засушена гілочка едельвейсу. Цю квітку письменниця знайшла в юності на горі Рарив і зберігала все життя. За легендою, дівчина, яка знайде едельвейс, матиме щасливе кохання. Проте Ользі так і не пощастило в особистому житті. Найбільшим її коханням був молодший на кілька років Осип Маковей, редактор газети "Буковина".

* Ольга Кобилянська мала прийомну доньку Олену Панчук, яка насправді була їй племінницею, позашлюбною донькою брата Олександра. Мати покинула дівчинку у ранньому віці та поїхала до Відня. Все життя Олена прожила разом з Ольгою, саме її дівчинка називала матусею. Прийомна донька вийшла заміж за Ельпідефора Панчука, і в подружжя було двоє синів - Ігор та Олег.

* Ольга Кобилянська померла 21 березня 1942 року. Маршрут похоронної процесії довелось узгоджувати із румунською владою. Вона не дозволила катафалку проїхати центральною вулицею, а лише коротким шляхом до цвинтаря. Родичів попередили, щоб не було жодних промов українською мовою, але учителька Равелюк усе ж порушила заборону. Письменниця похована, як і хотіла, у родинному склепі на Руському цвинтарі.

* Ольга Кобилянська залишила великий літературний спадок. Її твори "У неділю рано зілля копала", "Земля", "Царівна", "Ніоба", "Юда" вважаються класикою української літератури.

* До 100-річчя від дня народження Ольги Кобилянської перед Чернівецьким драмтеатром встановили півфігурну скульптуру письменниці. У серпні 1983 року її замінили на бронзовий пам'ятник, виконаний скульпторами Анатолієм Скибою, Миколою Мірошниченком та архітектором Олександром Таратутою. Пам'ятник ліпили з чернівчанки Тамари Шатілової - режисерки обласного державного телебачення.

* Неподалік Нью-Йорка, біля підніжжя гір Кетскілз, які нагадують Карпати, є літературно-мистецький притулок, який назвали іменем буковинської письменниці. Це кілька дерев'яних будиночків, де можна жити і творити самотнім людям. Його створила американка Кора Шварц, яка народилася того дня і року, коли померла буковинська письменниця Ольга Кобилянська - 21 березня 1942 року. Жінка дізналась про письменницю під час одного зі своїх приїздів до Чернівців, звідки був родом її покійний чоловік.

Як повідомлялося, українська письменниця стала фіналісткою премії "Посол нової Європи".

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сайт діаспори

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українська діаспора

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
закордонне українство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
культурна спадщина

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українське коріння

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українське походження

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
історія діаспори

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
діячі діаспори

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
діаспорознавство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
четверта хвиля

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
закордонні українці

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
трудова міграція

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
конгрес українців

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
союз українців

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
український всесвіт

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
фестиваль діаспори

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
заходи діаспори

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українці канади

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
український інститут

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
архів діаспори

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українці сша

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
культурна дипломатія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
культурна спадщина

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українці росії

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольга Кобилянська: цікаві факти з життя видатної українки

# data[].attributes.attachment_link.description
В листопаді минуло 157 років із дня народження Ольги Кобилянської. Ми підібрали для вас, наші дорогі читачі, найцікавіші факти із життя відомої української письменниці. * Ольга Кобилянська народилася 27 листопада 1863 року в містечку Ґура-Ґуморулуй (нині Румунія). У 1889 році родина переїхала у село Димку в будинок бабусі Кобилянської, оскільки батька звільнили зі служби.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 7:09•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольга Кобилянська. Новела Valse melancolique | Українська література

# data[].attributes.headline
Про автора: 

# data[].attributes.subject
Про автора: 

# data[].attributes.attachment_link.title
Новеліст, депутат, батько-одинак: ким був Василь Стефаник - Блог Yakaboo.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
14 травня виповнюється 150 років від дня народження Василя Стефаника. Ювілей письменника святкують без пафосу: театральний перфоманс, показ фільму "Камінний хрест", виставки та читання. Зібрали цікаві події та несподівані факти про українського новеліста №1. У цьому році в Україні відзначають три ювілеї: Агатангела Кримського, Лесі Українки та Василя Стефаника, до творчості якого набагато менше уваги,...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 4:24•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.title
Василь Стефаник — Камінний хрест (аудіокнига скорочено)

# data[].attributes.headline
На жаль, фільм російською мовою 

# data[].attributes.subject
На жаль, фільм російською мовою 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Каменный крест (1968) фильм

If playback doesn't begin shortly, try restarting your device.

0:00

1:16:36

13:34 / 1:16:36•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
RVISION: Советские фильмы

# data[].attributes.attachment_link.title
Каменный крест (1968) фильм

# data[].attributes.headline
Про авторку:

# data[].attributes.subject
Про авторку:

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
леся українка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
леся українка цікаві факти

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
цікаві факти про лесю українку

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
леся українка біографія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
факти про лесю українку

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
леся українка презентація

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
презентація про лесю українку

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
леся українка коротка біографія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
видатні українці

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
український письменник

# data[].attributes.attachment_link.title
Нелегка доля Лесі Українки: 13 цікавих та маловідомих фактів про поетесу

# data[].attributes.attachment_link.description
Лариса Петрівна Косач-Квітка - відома поетеса, геній української літератури, знайома кожному змалку. Здавалося б, все, що потрібно, ми дізналися ще на уроках української літератури... Проте біографія

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Лепська

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка "Лісова пісня". Переказ твору.

# data[].attributes.headline
Можливо, в когось виникне бажання переглянути фільм?

# data[].attributes.subject
Можливо, в когось виникне бажання переглянути фільм?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українська Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Фільм Лiсова пiсня, за мотивом драми Лесі Українки

# data[].attributes.headline
Про автора: 

# data[].attributes.subject
Про автора: 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Всеукраїнська школа онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
10 клас. Українська література. Життя і творчість Володимира Винниченка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Лепська

# data[].attributes.attachment_link.title
Переказ новели Володимира Винниченка "Момент".

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Лепська

# data[].attributes.attachment_link.title
Хіба ревуть воли, як ясла повні? Панас Мирний. Переказ твору.