# data[].attributes.headline
Vyprávíme si o osudu obce Lidice a díváme se na film Lidice

# data[].attributes.subject
Vyprávíme si o osudu obce Lidice a díváme se na film Lidice

# data[].attributes.body
Lidice je český film, jehož scénář napsal Zdeněk Mahler na náměty své knihy Nokturno. Režie byla svěřena Alici Nellis, ale kvůli její nemoci ji nahradil Petr Nikolaev.

# data[].attributes.headline
Pouštíme se do výroby dvou lidických domků

# data[].attributes.subject
Pouštíme se do výroby dvou lidických domků

# data[].attributes.body
Stával v Lidicích až do roku 1942, kdy i on byl vypálen a zničen nacisty.

# data[].attributes.body
U zdi Horákova statku byli postříleni lidičtí muži.  Z mužů zásah nacistů přežil jen jeden, Jiří Tůma ze sousedních Makotřas, který obcí náhodou projížděl na kole a dostal se do spárů gestapa. To, že nebyl občanem Lidic, mu zachránilo život a mohl popsat, jak celkem 173 mužů a chlapců starších 15 let bylo shromážděno v Horákově statku, kde nacisté ověřovali jejich totožnost. Lidičtí muži byli do jednoho popraveni. Nejmladšímu bylo teprve 14 let, o svém věku lhal. Nejstarší zastřelený muž byl starý 84 let.

# data[].attributes.headline
Představujeme si medailonky přeživších lidických obyvatel

# data[].attributes.subject
Představujeme si medailonky přeživších lidických obyvatel

# data[].attributes.body
Pavel Horešovský se narodil 25. května 1942 v Lidicích jako poslední dítě ještě před obsazením obce nacisty.

Byl odebrán v Kladně mamince a spolu s nejmenšími dětmi byl umístěn do kojeneckého ústavu v budově bývalé vysoké školy na Karlově náměstí v Praze, na rohu s Resslovou ulicí.

Odsud byly brzy děti převezeny na Karlov a následně skončily v bývalých Masarykových domovech v areálu dnešní Fakultní Thomayerovy nemocnice v Praze-Krči.

Patřil ke skupině dětí, které byly za války drženy v dětském sirotčinci v bývalých Masarykových domovech v Praze-Krči.

Jeho matka žila v koncentračním táboře Ravensbrück.

Otec zabit v Lidicích.

Po válce se mohl setkat s matkou, která přežila pobyt v koncentračním táboře v Ravensbrücku. Vyrůstal nejprve u prarodičů v Makotřasech, později s matkou a jejím druhým manželem v Praze.

V roce 1953 se rodina přestěhovala do nových Lidic. V Čáslavi se vyučil automechanikem a v září 1961 nastoupil vojenskou službu. V pozdějších letech pracoval v SONP Kladno, závod Poldi, a dále v podniku Colsys až do penze.

Po revoluci 1989 krátce působil jako předseda lidické organizace Svazu bojovníků za svobodu, ale brzy se rozhodl funkci složit a dál se neformálně věnuje organizování pietních aktů v Lidicích a dalších společenských akcí s lidickou tematikou.

Propaguje odkaz Lidic v Německu.

# data[].attributes.body
Václav Zelenka se narodil 9. září 1938. Své dětství prožil v Lidicích. V den vyhlazení obce byl s ostatními lidickými dětmi a ženami převezen do kladenského gymnázia, kde ho nacisté vybrali k poněmčení. Pobýval v dětském domově Puščikovo až do roku 1944, pak byl převezen do dětského domova Oberweis v Oberdonau, kde zůstal až do února 1945. Dále byl předán do rodiny Wagnerovy v Lohse. Zde žil pod jménem Rolf Wagner.

Nalézt se ho podařilo v květnu 1947 a poté se vrátil zpět do Československa, kde se opět setkal se svou matkou. Václav nastoupil ještě v červnu 1947 do ZŠ v Kročehlavech. Kvůli špatné češtině musel do první třídy, přestože mu už bylo osm let. Poté studoval na elektrotechnické průmyslové škole v Praze v Ječné ulici. V roce 1958 narukoval k letectvu do Přerova nad Labem jako spojovací mechanik a 26. 10. 1960 byl v hodnosti četaře propuštěn do civilu. Po maturitě nastoupil do národního podniku Aritma v Praze-Vokovicích. V roce 1998 byl zvolen starostou Lidic. Zelenka zemřel 13. listopadu roku 2021 ve věku 83 let.

# data[].attributes.body
Marie Šupíková se narodila 22. srpna 1932 v Lidicích. Tatínek Josef Doležal pracoval v kladenských železárnách, matka Alžběta Doležalová (za svobodna Káclová) pomáhala v hospodářství u sousedů. Měli spolu dvě děti, staršího Josefa a mladší Marii. Po útoku na Lidice 9. 6. 1942 byla celá rodina večer doma zatčena. Po třech dnech zadržení s lidickými ženami a dětmi v budově kladenského gymnázia putovala Marie se skupinou dětí vlakem do sběrného tábora v Lodži v Polsku, zde ji nacisté vybrali na převýchovu do německé rodiny. Do roku 1946 žila pod jménem Ingeborg Schiller v polské Poznani a později v Boizenburgu v Německu. Díky aktivitě českého repatriačního výboru ji v červenci roku 1946 adoptivní rodina nahlásila českým úřadům a Marie Doležalová se vrátila do Československa. Otec byl v Lidicích zastřelen, matka se vrátila z koncentračního tábora v Ravensbrücku vážně nemocná a byla v péči lékařů v Praze, kde zemřela v prosinci roku 1946. Marie žila u tety v Kladně-Kročehlavech, kde se usadili i další obyvatelé z Lidic, kteří přežili válku. Dokončila střední vzdělání a odbornou zdravotnickou nástavbu. Od roku 1951 pracovala jako administrativní pracovnice, odstěhovala se do Ostravy, kde se vdala, a v roce 1955 se jí narodila dcera Ivana. Téhož roku se s rodinou odstěhovala do nově vystavěných Lidic. Pracovala v Památníku Lidice, později na lidickém národním výboru. Od prosince 1970 do června 1986 byla tajemnicí národního výboru. Od roku 1986 je na penzi. Angažovala se v Českém svazu bojovníků za svobodu. Marie Šupíková zemřela v březnu roku 2021.